РІШЕННЯ

Іменем України

05.06.2025 Справа №607/17616/24 Провадження №2/607/500/2025

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Марциновської І.В.,

за участю: секретаря судового засідання Хавщ Я.А.,

представника позивачів адвоката Гриба О.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Худої І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

І. Описова частина

1. Стислий виклад позиції позивачів

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтували тим, що ОСОБА_2 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, у травні 2021 року ОСОБА_1 , яка доводилась ОСОБА_2 невісткою, звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_3 , який є сином позивачки, про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Під час судового розгляду справи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 домовились про те, що ОСОБА_3 забезпечує ОСОБА_1 та їх спільних дітей житлом, а саме квартирою на АДРЕСА_1 на безоплатній основі, натомість ОСОБА_1 зобов`язується відмовитись від позову про стягнення аліментів.

На таких умовах 01.09.2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір безоплатного користування квартирою (позички).

Згідно з умовами договору ОСОБА_1 зобов`язалась використовувати квартиру виключно для власного проживання та проживання дітей; з 01.09.2021 на весь період користування квартирою здійснювати оплату комунальних послуг; забезпечувати збереження квартири у житловому та технічно-справному стані, запобігати її знищенню і пошкодженню.

У червні 2024 року ОСОБА_3 з`ясував, що ОСОБА_4 усупереч наявним домовленостям у 2021 році звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та направила такий судовий наказ до виконання.

Також у подальшому позивачі довідались, що відповідач перестала користуватись квартирою на АДРЕСА_1 .

11.06.2024 ОСОБА_3 у присутності представника поліції Стефановської І.В. та адвоката Гриба О.В. здійснив повернення указаної вище квартири, про що складений акт приймання-передачі. Позивач встановив, що квартира перебуває у незадовільному стані, зокрема у квартирі відсутні електроенергія, водопостачання, газова плита із духовкою, знищене підвіконня, поламані дверні та віконні ручки та повністю пошкоджений ремонт помешкання.

Згідно із висновком експерта ТОВ «Гудвіл» від 10.07.2024 вартість завданого матеріального збитку, що виник внаслідок безоплатного користування квартирою на АДРЕСА_1 , становить 150091 грн.

Поряд з цим всупереч умовам укладеного між сторонами договору відповідач не здійснювала оплату за комунальні послуги, унаслідок чого утворилась заборгованість:

- за спожитий газ перед ТОВ «Нафтогаз України» станом на 01.07.2024 у сумі 69861,49 грн;

- по особовому рахунку № НОМЕР_1 перед ПрАТ «Тернопільміськгаз» станом на 12.07.2024 у сумі 570,43 грн;

- за використання теплової енергії перед КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» станом на 12.07.2024 - 42143,49 грн;

- за послуги з водопостачання перед КП «Водоканал» по особовому рахунку « НОМЕР_1 станом на 20.05.2024 у сумі 54397,63 грн;

- за використання електроенергії перед ТОВ «Тернопільелектропостач» станом на липень 2024 року у сумі 12659,96 грн;

- за комунальні послуги перед ПП «Квартал Л» - у сумі 2760,64 грн;

- за комунальні послуги перед Управбуд. - у сумі 9464,52 грн.

Крім цього, у зв`язку із систематичною несплатою відповідачем послуг з постачання електричної енергії квартира на АДРЕСА_1 відключена від системи електропостачання. Вартість підключення квартири до електромережі становить 500 грн.

Також відповідач заборгувала ОСОБА_2 кошти у сумі 11150,90 грн, які у січні 2022 року були сплачені останньою попередній газопостачальній компанії ДП «Газпостач».

Відтак загальна сума заборгованості за несплачені комунальні послуги користувача ОСОБА_1 становить 203508,46 грн.

Також оскільки унаслідок дій відповідача пошкоджене майно ОСОБА_2 останній завдані негативні емоції та переживання, що призвело до душевних страждань та порушення звичного способу життя ОСОБА_2 . Позивачі вважають, що розмір компенсації за завдану їм моральну шкоду становить 50000 грн, що відповідає вимогам розумності та справедливості, а також глибині завданої позивачам моральної шкоди.

За таких підстав позивачі просять стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за завдану матеріальну шкоду у розмірі 353599,46 грн та на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 50000 грн, тобто по 25000 грн кожному з позивачів.

30.09.2024 представник позивачів адвокат Гриб О.В. подав відповідь на відзив, у якій додатково вказав, що доводи відповідача, викладені у відзиві, не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами.

2. Стислий виклад заперечень відповідача

25.09.2024 до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , в якому відповідач позов не визнала та просила у позові відмовити повністю. Відзив мотивований тим, що обставини, викладені позивачами, не відповідають дійсності.

Відповідач вказала, що з 2005 року разом із своїм на той час ще чоловіком ОСОБА_3 та їхніми спільними дітьми проживали у належній ОСОБА_2 квартирі на АДРЕСА_1 . За домовленістю з ОСОБА_2 комунальні послуги протягом усього цього часу сплачувала саме позивач.

З 2020 року ОСОБА_3 припинив проживати у вказаній квартирі та ОСОБА_2 спонукала відповідача подати позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Під час судового розгляду справи ОСОБА_3 пообіцяв, що буде добровільно сплачувати аліменти на утримання дітей, а тому позивач залишила позов без розгляду. Однак позивач не виконував свої зобов`язання з утримання дітей, а тому відповідач звернулась із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей. 25.06.2021 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області був виданий відповідний судовий наказ, який відповідач пред`явила до виконання.

Відповідач вважає, що договір безоплатного користування квартирою (позичка) від 01.09.2021 не відповідає вимогам закону та не є укладеним у належному порядку, оскільки у порушення ч. 3 ст. 828, ч. 1, 2 ст. 793, ч. 1 ст. 794 ЦК України укладений лише у письмовій формі, без нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Також зауважила, що передання у її користування квартири на АДРЕСА_1 не було оформлене відповідним документом (актом), підписаним сторонами договору. Відтак відповідач вважає, що відносно неї не застосовуються положення договору, оскільки вона не користувалась квартирою саме на підставі договору. Більше того відсутність акта про передання відповідачу квартири спростовує доводи позивачів, що саме відповідач пошкодила належну ОСОБА_2 квартиру.

Зауважила, що ОСОБА_3 не уповноважений був підписувати акт (приймання-передачі) повернення житлового приміщення від імені ОСОБА_2 , оскільки видана останньою довіреність від 12.03.2024 не містить таких повноважень.

Також відповідач вказала, що у звіті про оцінку майна, яким позивачі обґрунтовують розмір завданої шкоди, вказано, що датою обстеження об`єкту є 09.07.2024, хоча акт (приймання-передачі) повернення житлового приміщення датований 11.06.2024.

Поряд з цим не заперечувала, що за згодою ОСОБА_2 продовжувала проживати у належній останній квартирі разом із своїми неповнолітніми дітьми та малолітнім онуком. Вказала, що ОСОБА_2 періодично приїжджала з Італії та відвідувала своїх онуків у квартирі, а тому була обізнана про стан належного їй житла. Зазначила, що жодну шкоду помешканню ні вона, ні її діти не завдали. Указала, що у належній позивачеві квартирі не проживає з жовтня 2023 року.

Не заперечувала факт оплати ОСОБА_2 у січні 2022 року комунальних послуг з газопостачання. Також зазначила про наявність судових наказів, якими з відповідача вже стягнуті грошові кошти за комунальні послуги та які на даний час звернуті до виконання.

Вважає, що позивачеві не довели наявність завданої їм моральної шкоди, а відтак позовні вимоги про стягнення компенсації за таку шкоду також є необґрунтованими.

Уважає, що подання вказаного позову зумовлене наявністю у ОСОБА_3 заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 214094 грн.

3. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

16.08.2024 позовна заява залишена без руху та позивачам наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 28.08.2024 представник позивачів усунув недоліки позовної заяви.

29.08.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи.

09.01.2025 задоволене клопотання адвоката Худої І.Р. про витребування доказів від ПП «Квартал-Л» та від ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

27.02.2025 усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті.

4. Процедура та позиції сторін

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Гриб О.В. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просив позов задовольнити повністю. Зазначив, що завдання моральної шкоди ОСОБА_2 полягає у тому, що остання самостійно сплачувала комунальні послуги, на що витрачала свій час. Також завдання моральної шкоди ОСОБА_3 полягає у тому, що квартиру слід привести у належний стан, зробити ремонт, підшукати відповідних майстрів, на що ОСОБА_3 буде витрачати свої зусилля та особистий час. Пояснив, що відповідач недобросовісно користувалась квартирою та знищила її. При цьому відповідач з`їхала з квартири десь у травні 2024 року та передала ключі ОСОБА_5 . 11.06.2024 ОСОБА_3 у присутності поліцейського та адвоката зайшов у приміщення квартири, яка була у незадовільному стані, про що складений відповідний акт. При цьому з часу передачі ключів ОСОБА_6 та до дати складення акта у квартиру ніхто не заходив. Зауважив, що розмір заборгованості зі сплати комунальних послуг слід розраховувати за період з 01.09.2021 до 11.06.2024. Зауважив, що договір є укладеним, підписаний сторонами та частково виконувався, а тому відсутні підстави вважати, що такий договір не є дійсним. Не заперечував, що під час передачі квартири у користування відповідача акт передачі майна не складався та технічний стан квартири не фіксувався. Так само не були зафіксовані і показники лічильників станом на 01.09.2021.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Худа І.Р. позов не визнали з підстав, викладених у відзиві, та просили у позові відмовити повністю. У подальшому відповідач змінила свою позицію та вказала, що визнає позов в частині стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з лютого 2022 року до жовтня 2023 року.

Відповідач додатково зазначила, що у даній квартирі вона разом із ОСОБА_3 та їхніми дітьми проживали з 2005 року, однак у подальшому ОСОБА_3 переїхав у інше житло. За згодою ОСОБА_2 відповідач разом із дітьми залишились проживати у даній квартирі, яку підтримували у належному стані, частково зробили «косметичний» ремонт. ОСОБА_2 відвідувала онуків у цій квартирі та востаннє була у серпні 2023 року, а тому якби квартира була пошкоджена, ОСОБА_2 це б помітила. Пояснила, що щомісячно повідомляла ОСОБА_2 показники з комунальних послуг та остання знала про наявну заборгованість. При цьому така заборгованість частково виникла ще до 01.09.2021. Також зазначила, що на вимогу ОСОБА_2 покинути помешкання вони разом із дітьми восени 2023 року виселились із квартири, після чого наприкінці квітня чи на початку травня 2024 року ключі передали ОСОБА_5 . При цьому на момент виселення квартира була у задовільному стані, були наявні світло, газ тощо. Зауважила, що стан квартири був незадовільним ще за час їхнього спільного проживання з ОСОБА_3 двері в туалеті та у ванній кімнаті, у шафі, а також ручка вхідних дверей зсередини були пошкоджені, підвіконник на кухні та в кімнаті осипались, в унітазі не працював клапан для зливу води, ламінат на підлозі був зношений. ОСОБА_3 мав усе полагодити, однак не зробив цього та з`їхав з квартири. Не заперечувала, що забрала з квартири газову плиту, духовку та пральну машинку, які були придбані ще за час спільного проживання з ОСОБА_3 у кредит на її ім`я. Також забрала холодильник, який був подарований її батьком. При цьому ОСОБА_2 сама сказала, що вона може забирати з квартири усе необхідне, оскільки позивач мала намір зробити у квартирі ремонт та продати її.

Представник відповідача додатково зазначила, що стан квартири, меблі та комунікації з часом погіршились у зв`язку з їхнім використанням. Також і сам ОСОБА_3 за час свого проживання у квартирі псував її, ламав меблі, оскільки зловживав алкогольними напоями. При цьому у квартирі, крім відповідача, проживали троє дітей та малолітній онук, які також є рідними для позивачів. Вважає, що оскільки договір не є нотаріально посвідченим, його форма не відповідає вимогам закону. Зазначила, що звернення до суду із даним позовом зумовлене небажанням позивача ОСОБА_3 сплачувати заборгованість за аліментами на утримання дітей.

У судовому засіданні 26.03.2025 свідок ОСОБА_5 пояснила, що є знайомою позивача ОСОБА_2 . Свідок показала, що була обізнана про те, що ОСОБА_1 разом із дітьми проживає у належній ОСОБА_2 квартирі, де раніше з ними також проживав ОСОБА_3 . Вказала, що на початку травня 2024 року дочка ОСОБА_1 передала їй ключі від квартири, оскільки відповідач разом із дітьми виселилась із даного помешкання. Це було зроблено за вказівкою ОСОБА_2 , яка ще у березні 2024 року казала, що ОСОБА_1 та діти з`їхали з квартири. Ключі вона віддала ОСОБА_3 десь через 2-3 тижні. Зазначила, що на прохання ОСОБА_2 інколи здійснювала оплату за комунальні послуги у цій квартирі.

У судовому засіданні 26.03.2025 свідок ОСОБА_7 пояснила, що перебуває у дружніх відносинах із відповідачем ОСОБА_1 свідок показала, що восени 2023 року на вимогу ОСОБА_2 відповідач з`їхала з квартири ОСОБА_2 та почала проживати на АДРЕСА_2 . Свідок зазначила, що умови проживання у належній ОСОБА_2 квартирі були незадовільними, зокрема несправними були батарея та раковина. Також зазначила, що з моменту розлучення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та до 2023 року змін у квартирі не відбулося. При цьому на момент виселення відповідача із даної квартири комунікації були підключені та електрична проводка була справною.

У судовому засіданні 26.03.2025 свідок ОСОБА_8 пояснила, що є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і відповідно онукою ОСОБА_2 . Свідок показала, що вони разом із матір`ю, братом та сестрою проживали у квартирі бабусі. Ремонт у помешканні був посередній, а тому у коридорі вони зробили «косметичний» ремонт, перефарбували стелю. Вказала, що двері у ванну кімнату були пошкоджені батьком ще під час їх спільного проживання, оскільки останній їх побив. Так само вже був стертий ламінат, пошкоджений підвіконний на кухні, які батько мав полагодити, однак цього не зробив. У жовтні 2023 року на вимогу ОСОБА_2 вони усією сім`єю виселились із квартири та почали проживати в орендованій квартирі на АДРЕСА_2 . При цьому забрали з собою побутову техніку, якою раніше користувались. Зазначила, що із переїздом допомагав її друг ОСОБА_9 та його батько. 30.04.2025 вона віддала ОСОБА_5 ключі від квартири, раніше ключі не віддавали, оскільки ОСОБА_2 сказала, щоб вони періодично провітрювали квартиру.

У судовому засіданні 24.04.2025 свідок ОСОБА_9 пояснив, що є другом сина сторін. Свідок показав, що дійсно відповідач та її діти у жовтні 2023 року виселились із квартири, що на АДРЕСА_3 . Вказав, що після того, як виселився ОСОБА_3 , відповідач частково зробила «косметичний» ремонт у квартирі, однак через переїзд не встигла у повному обсязі його завершити. Також на кухні був замінений стіл. Зауважив, що на дверях у ванну та на вхідних дверях зсередини ручки завжди були відсутні, ще навіть за час проживання ОСОБА_3 . Також зазначив, що на момент виселення стан квартири був задовільним.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини, встановлені судом, та докази на їх підтвердження

Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 133).

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 134).

Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 136).

Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 06.09.2024 за ОСОБА_3 числиться заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 214094,50 грн (т. 1 а.с. 142).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.03.2018, посвідченим приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Тернопільської області Пікуль З.Я. та зареєстрованим за № 166, ОСОБА_2 є спадкоємцем майна, що складається з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 11).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 118125176 від 22.03.2018 квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 12).

01.09.2021 між ОСОБА_2 (позичкодавцем) та ОСОБА_1 (користувачем) укладений договір безоплатного користування квартирою (позичка) (т. 1 а.с. 13) (далі за текстом Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору позичкодавець передає у тимчасове безоплатне користування користувачу нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4 .

Майно вважається поверненим позичкодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (п. 2.3 Договору).

За змістом п. 3.1 Договору користувач зобов`язується використовувати квартиру згідно умов цього договору виключно для проживання самого користувача, своїх дітей та онуків. Починаючи з 01.09.2021 на весь період користування квартирою користувач здійснює оплату комунальних послуг. Користувач зобов`язується забезпечити квартири у житловому та технічно справному стані, запобігати її знищенню, пошкодженню і псуванню.

Користувач зобов`язується в присутності позичкодавця перевірити стан квартири у момент її повернення. У разі припинення договору повернути позичкодавцеві квартиру у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в користування, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) квартири.

Згідно з п. 4.2 Договору у разі заподіяння користувачем шкоди і збитків позичкодавцеві він зобов`язаний відшкодувати їх у повному обсязі.

Строк дії договору 3 роки (п. 5.1 Договору).

Згідно з актом (приймання-передачі) повернення житлового приміщення квартири від 11.06.2024 (т. 1 а.с. 15) представник позичкодавця ОСОБА_2 ОСОБА_3 у присутності адвоката Гриба О.В. та представника Національної поліції Стефановської І.В. засвідчив, що ОСОБА_1 з 10.05.2024 перестала користуватися та залишила квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 5 акта загальний технічний стан квартири незадовільний, нежитловий (відсутні електроенергія та водопостачання). Також винесено газову плиту з духовкою, зламані ручки вікон та вхідних дверей, частково знищені підвіконня та бачок унітазу, знищений ремонт помешкання.

Даний акт складений за відсутності користувача ОСОБА_1 , яка, як вказано в акті, повідомлена у телефонному режимі і листом, однак на повернення квартири не з`явилась.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 10.07.2024 ринкова вартість відшкодування матеріального збитку, що виник внаслідок безоплатного користування квартирою АДРЕСА_4 , без урахування ПДВ становить 150091 грн та з урахуванням фізичного зносу, без урахування ПДВ становить 132678 грн (т. 1 а.с. 16-77).

Як вбачається з витягу з особистого кабінету платника комунальних послуг від 20.05.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою надавались такі комунальні послуги:

- ДП «Газпостач» - станом на квітень 2024 року наявна переплата у сумі 895,20 грн;

- опалення станом на квітень 2024 року наявний борг у сумі 41592,51 грн;

- вода - станом на квітень 2024 року наявний борг у сумі 54363,23 грн;

- «Квартал Л» - станом на квітень 2024 року наявний борг у сумі 2760,04 грн;

- Управ.буд. - станом на квітень 2024 року наявний борг у сумі 9668,96 грн;

- «Електропостач» - станом на квітень 2024 року наявний борг у сумі 12659,96 грн;

- Газ розподіл - станом на травень 2024 року наявний борг у сумі 515,47 грн;

- Колумбус Т - станом на травень 2024 року наявний борг у сумі 245,85 грн (т. 1 а.с. 83).

Згідно із довідкою КП ТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» від 12.07.2024 за адресою: АДРЕСА_1 розмір заборгованості за надання послуг з постачання теплової енергії складає 42143,49 грн (т. 1 а.с. 81).

Відповідно до картки по абоненту КП «Тернопільводоканал» за період з січня 2005 року до вересня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 розмір заборгованості станом на 01.09.2024 становить 52964,42 грн (т. 1 а.с. 191-196).

28.12.2021 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області виданий судовий наказ, яким з ОСОБА_1 на користь КП «Тернопільводоканал» стягнуто заборгованість за спожиті послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 станом на 01.11.2021 у розмірі 35795,23 грн (т. 1 а.с. 165-167).

20.11.2023 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області виданий судовий наказ, яким з ОСОБА_1 та з ОСОБА_10 на користь КП «Тернопільводоканал» у солідарному порядку стягнуто заборгованість з оплати послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з грудня 2021 року до вересня 2023 року у розмірі 19877,61 грн (т. 1 а.с. 168-169).

Згідно із розрахунком заборгованості ПрАТ «Тернопільміськгаз» від 14.10.2024 за період з 01.01.2020 до 31.10.2024 розмір заборгованості за послуги з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 становить 600,67 грн (т. 1 а.с. 209-210).

Згідно із розрахунком заборгованості ТОВ «Тернопільелектропостач» від 10.10.2024 розмір заборгованості за спожиту електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 станом на 01.10.2024 становить 12659,96 грн (т. 1 а.с. 233-234).

Відповідно до розрахунку заборгованості ПП «Квартал-Л» від 22.01.2025 розмір заборгованості за послуги з управління побутовими відходами за адресою: АДРЕСА_1 становить 2760,04 грн (т. 1 а.с. 247).

Згідно із розрахунком заборгованості ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз» від 03.02.2025 розмір заборгованості за спожитий природний газ за адресою: АДРЕСА_1 станом на 31.07.2024 становить 69861,50 грн (т. 2 а.с. 4).

2. Норми права, які застосував суд

Частина 1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч. 4, 5 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ч. 1 ст. 209 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Частина 1 ст. 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частина 3 ст. 386 ЦК України визначає, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

2.1. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач посилалась на положення ч. 3 ст. 827, ч. 2 ст. 793, ст. 794, 795 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 827 ЦК України договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у формі, яка визначена відповідно до статті 793 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 794 ЦК України право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 793 цього Кодексу, якщо договір, укладений за результатами електронного аукціону, предметом якого є майно державної або комунальної власності.

Стаття 795 ЦК України визначає, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Так, предметом договору безоплатного користування квартирою (позички) від 01.09.2021, укладеного між ОСОБА_2 (позичкодавцем) та ОСОБА_1 (користувачем), є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_4 .

Верховний Суд у постанові від 28.09.2022 у справі № 529/201/20 зазначив, що тлумачення ч. 3 ст. 827 та ч. 2 ст. 793 ЦК України дає підстави для висновку, що обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягає договір позички будівлі чи іншої капітальної споруди (їх окремої частини) на строк три роки і більше. У разі коли в позичку надається житло, то достатньо письмової форми, оскільки нотаріального посвідчення закон не вимагає.

За таких підстав суд доходить висновку, що указані вище норми закону, на які посилається сторона відповідача, не застосовуються до спірних правовідносин, які пов`язані із укладенням та виконанням договору позички житла, а не будівлі чи іншої капітальної споруди (їх окремої частини).

3. Оцінка доказів та мотиви, з яких виходить суд

Суд встановив, що ОСОБА_2 є власницею квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

01.09.2021 між ОСОБА_2 (позичкодавцем) та ОСОБА_1 (користувачем) укладений договір безоплатного користування квартирою (позичка), за умовами якого позичкодавець передала у тимчасове строком на 3 роки безоплатне користування користувачу указану вище квартиру.

Суд відхиляє доводи відповідача та її представника в тій частині, що указаний договір укладений із порушенням вимог закону, зокрема що не дотримана форма укладення договору, оскільки договір не є нотаріально посвідчений та право користування нерухомим майном не було зареєстроване. Як зазначив суд вище, положення закону, що встановлюють такі вимоги, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Поряд з цим договір укладений у простій письмовій формі, підписаний сторонами, а також сторони вчинили дії, спрямовані на виконання указаного договору, оскільки ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 у безоплатне користування належну їй квартиру, а відповідач прийняла таку передачу та безоплатно користувалась цим житлом.

Відтак з урахуванням положень ст. 204, 11 ЦК України суд доходить висновку, що указаний правочин є правомірним, а у сторін цього договору виникли права та обов`язки, які випливають із договору позички житла.

Відповідно до умов Договору суд вважає доведеним, що датою укладення та початку дії цього договору є 01.09.2021. Разом з тим спірним питанням, щодо якого сторони надавали різні пояснення, є питання щодо дати припинення дії договору.

Так, представник позивача вважає, що датою припинення Договору є 11.06.2024, тобто дата, коли був складений акт (приймання-передачі) повернення житлового приміщення квартири.

Натомість відповідач та її представник наполягають, що ОСОБА_1 припинила безоплатне користування житлом у жовтні 2023 року, коли фактично перестала проживати у даній квартирі.

Суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач та її діти і онук фактично припинили своє проживання у належній ОСОБА_2 квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у жовтні 2023 року, оскільки такі обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Докази на спростування указаних обставин позивачі суду не надали.

Разом з тим суд також зауважує, що у період з жовтня 2023 року до 30.04.2024 ключі від даної квартири перебували у володінні відповідача та були передані ОСОБА_8 ОСОБА_5 лише 30.04.2024. Такі обставини дають підстави дійти висновку, що хоча відповідач у даний період і не проживала у належній ОСОБА_2 квартирі, однак мала можливість користуватись даним житлом, а позивач такої можливості навпаки була позбавлена, оскільки, як пояснила у судовому засіданні відповідач, інших ключів від квартири позивач не мала.

При цьому обставини передачі ОСОБА_5 . ОСОБА_3 ключів від квартири через певний період часу від 30.04.2024 не залежали від волі відповідача, а тому такі обставини не можуть покладати на останню додатковий тягар у виді, зокрема сплати комунальних послуг за період після 30.04.2024. Той факт, що відповідач вже не проживає у належній ОСОБА_2 квартирі та повернула ОСОБА_5 ключі був достеменно відомий ОСОБА_2 , оскільки передача ключів була здійснена за її вказівкою. Відтак повернення квартири та складення відповідного акта саме 11.06.2024 знову ж таки залежало лише від волевиявлення позивачів, а тому не може свідчити про припинення дії Договору саме у цю дату.

Більше того докази того, що у період з 30.04.2024 до 11.06.2024 жодна особа не відвідувала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , не користувалась цим майном та не вчиняла з ним ніяких дій, суду не надані.

За таких підстав суд доходить висновку, що Договір, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 діяв у період з 01.09.2021 до 30.04.2024 включно, а відтак і права та обов`язки у сторін цього договору, пов`язані з його виконанням, існували у вказаний період.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивачі покликаються на те, що унаслідок неналежного виконання умов Договору відповідач пошкодила належну ОСОБА_2 квартиру, на підтвердження чого надали акт (приймання-передачі) повернення житлового приміщення квартири від 11.06.2021 та звіт про оцінку майна від 10.07.2024.

У даному звіті при визначенні розміру завданої матеріальної шкоди враховано, що погіршення стану квартири полягає у такому: забруднення та пошкодження шпалер на стінах; пошкодження побілки на стінах та стелі; пошкодження декоративних елементів, виконаних з гіпсокартону на стелі; відсутність світильників; пошкодження підлоги, виконаної з ламінату (стирання, здуття); пошкодження підвіконників з керамічної плитки; пошкодження стелі, виконаної з пластикової вагонки у ванній кімнаті; пошкодження бачка унітазу та дверей у ванну кімнату; пошкодження металевих вхідних дверей; відсутні газова поверхня і електрична плита на кухні; пошкоджені дверні відкоси; пошкоджена проводка в квартирі; відсутні ручки в металопластикових вікнах, а також в одному вікні пошкоджені завіси.

Разом з тим в акті повернення квартири від 11.06.2024, який, як вказав представник позивачів, складений після першого входження в квартиру після її залишення відповідачем, зазначено, що технічний стан квартири незадовільний, нежитловий (відсутні електроенергія та водопостачання). Також винесено газову плиту з духовкою, зламані ручки вікон та вхідних дверей, частково знищені підвіконня та бачок унітазу, знищений ремонт помешкання.

Відтак ті пошкодження квартири, про які вказано у звіті та які враховано при визначенні завданої позивачеві матеріальної шкоди, не в повній мірі узгоджуються і з тими пошкодженнями, які зазначені в акті, що був складений першочергово. В акті зазначено, що додатками до нього є фото- та відеоматеріали огляду після проживання. Однак такі докази суду надані не були, що позбавляє суд можливості перевірити ті пошкодження, які фактично були виявлені під час складання акта.

При цьому у звіті зазначено, що датою обстеження об`єкту є 09.07.2024, тобто майже через місяць після складання указаного акта від 11.06.2024.

Більше того при укладенні Договору та передачі квартири у користування відповідача акт передачі майна складений не був, а відтак докази того, у якому стані перебувала квартира станом на 01.09.2021, відсутні.

При цьому допитані у судовому засіданні свідки показали, що технічний стан квартири був неналежним ще за часів проживання у цій квартирі позивача ОСОБА_3 та відповідача із дітьми як однієї сім`ї, починаючи з 2005 року. Свідки показали, що вже на той час у квартирі були пошкоджені підвіконники, ручки дверей та самі двері, був зламаний бачок до унітазу, а ламінат, меблі та ремонт квартири були зношені.

Ті обставини, що під час виселення з квартири відповідач забрала побутову техніку, сторонами визнаються та не заперечуються. Однак відповідач пояснила, що така техніка частково є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3 та придбана ними за кредитні кошти, а частково подарована батьком відповідача. Такі обставини позивачами не спростовані, так само як і не підтверджений факт належності такого майна позивачам.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивачі не довели, що технічний та житловий стан квартири, що належить ОСОБА_2 та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , погіршився після 01.09.2021 та що таке погіршення мало місце під час безоплатного користування цією квартирою відповідачем та унаслідок протиправних дій останньої. Відтак відсутні підстави вважати, що матеріальна шкода у розмірі 150091 грн підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 .

Щодо стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг, суд вважає, що обов`язок із відшкодування такої шкоди покладений на відповідача як умовами Договору, так і положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Разом з тим при визначенні розміру такої шкоди слід враховувати наявність заборгованості, яка вже існувала станом на 01.09.2021, а також остаточний розмір боргу слід визначати станом на 30.04.2024 включно, тобто до закінчення строку дії Договору.

Так, відповідач не заперечувала факт оплати ОСОБА_2 у січні 2022 року на рахунок ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» коштів у сумі 11150,90 грн для погашення заборгованості, яка виникла за час проживання відповідача у квартирі відповідно до Договору. Відтак дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Також з наданих доказів вбачається наявність станом на 01.09.2021 заборгованості за водопостачання та водовідведення перед КП «Тернопільводоканал» у сумі 1296,58 грн. Розмір заборгованості станом на 30.04.2024 становить 54363,23 грн. При цьому судовими наказами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.12.2021 у справі № 607/21164/21 та від 20.11.2023 у справі № 607/21332/23 указана заборгованість (19877 грн та 35795,23 грн відповідно) вже стягнута з відповідача на користь комунального підприємства. Відтак повторне стягнення таких коштів з відповідача на користь позивача призведе до подвійної оплати відповідачем указаних комунальних послуг.

Крім цього, КП ТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» за період з 01.09.2021 до 30.04.2024 нарахована плата за постачання теплової енергії у сумі 19373,43 грн, з яких сплачено 3270 грн. Відтак заборгованість, яка залишилась несплаченою, становить 16103,43 грн.

Також заборгованість за послуги розподілу природного газу, що надані ПрАТ «Тернопільміськгаз», станом на 30.04.2024 становить 540,19 грн. разом з тим станом на 01.09.2021 вже був наявний борг у сумі 222,07 грн, а відтак до стягнення підлягає заборгованість у сумі 318,12 грн.

Крім цього, ТОВ «Тернопільелектропостач» за період з 01.09.2021 за постачання електричної енергії нарахована плата 8937,36 грн, з яких сплачені 2175,70 грн. відтак до стягнення залишилась заборгованість у сумі 6761,66 грн.

При цьому позивачі не довели, що вартість послуги з підключення квартири до системи електропостачання становить 500 грн, а відтак указана сума не є обґрунтованою та до стягнення не підлягає.

Крім цього, ПП «Квартал-Л» за адресою АДРЕСА_1 були надані послуги з управління побутовими відходами, заборгованість за оплату яких станом на 30.04.2024 становить 2760,04 грн. Разом з тим станом на 01.09.2021 вже був наявний борг у сумі 444,29 грн, а відтак до стягнення з відповідача підлягає сума 2315,75 грн.

Також згідно з інформацією, наданою ТОВ «ГК «Нафтогаз України», за належною ОСОБА_2 квартирою рахується заборгованість за послуги з постачання природного газу у сумі 69861,49 грн. При цьому оскільки перед попередньою газопостачальною компанією заборгованість за спожитий газ повністю погашена у січні 2022 року, указана заборгованість у сумі 69861,49 грн виникла лише за період проживання у квартирі відповідача, а відтак і сплачена має бути останньою.

При цьому позивачі не надали докази того, за який період виникла заборгованість у сумі 9464,52 грн за послуги, що надані Управ.буд., а відтак такі кошти не підлягають стягненню з відповідача.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 є заборгованість зі сплати за надані у період з 01.09.2021 до 30.04.2024 комунальні послуги у загальному розмірі 106511,35 грн (11150, 90 грн + 16103,43 грн + 318,12 грн + 6761,66 грн + 2315,75 + 69861,49 грн).

Крім цього, в обґрунтування позовних вимог у частині завданої моральної шкоди позивачі зазначили, що завдана ОСОБА_2 моральна шкода полягає у пошкодженні її майна та негативних емоціях, пов`язаних з цим, а також спричиненні душевних страждань та порушенні звичного способу життя. Також завдана ОСОБА_3 моральна шкода полягає у тому, що квартиру слід привести у належний стан, зробити ремонт, підшукати відповідних майстрів, на що ОСОБА_3 буде витрачати свої зусилля та особистий час.

Суд приймає до уваги характер страждань позивача ОСОБА_2 , обсяг заподіяної унаслідок несплати комунальних послуг шкоди та обставини, за яких така шкода була заподіяна, та доходить висновку, що таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості і у повній мірі відшкодує завдану позивачеві моральну шкоду, є розмір компенсації за завдану моральну шкоду у сумі 2000 грн.

ІІІ. Висновки суду щодо заявлених вимог

З урахуванням викладеного суд встановив порушення відповідачем майнових прав позивача ОСОБА_2 , які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації за завдану матеріальну шкоду у розмірі 106511,35 грн та компенсації за завдану моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.

При цьому позивач ОСОБА_3 належні та достатні докази на підтвердження заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди суду не надав, а відтак вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

IV. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач ОСОБА_2 сплатила судовий збір у сумі 4035,99 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № NOFK 14041М (т. 1 а.с. 88).

Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково у сумі 108511,35 грн, що становить 26,89% від заявленої суми, з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню 26,89% судового збору у сумі 1085,28 грн, а 73,11% судового збору у сумі 2950,71 грн необхідно покласти на позивачів.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Так, у позовній заяві позивачі вказали, що у зв`язку з розглядом даної справи планують понести судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 40000 грн.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з тим позивачі не подали до суду докази на підтвердження розміру витрат, які позивачі сплатили або мають сплатити у зв`язку з розглядом справи. Так само позивачі не подали заяву про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що заяву позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розподіл понесених позивачами судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 40000 грн слід залишити без розгляду.

Також відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що представник відповідача адвокат Худа І.Р. до закінчення судових дебатів вказала про намір подати докази на підтвердження розміру судових витрат, які сплатила відповідач у зв`язку з розглядом цієї справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за необхідне згідно зі ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

Керуючись ст. 4, 13, 76-82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , компенсацію за завдану матеріальну шкоду у розмірі 106511 (сто шість тисяч п`ятсот одинадцять) гривень 35 копійок та компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , судові витрати у виді судового збору у сумі 1085 (одна тисяча вісімдесят п`ять) гривень 28 копійок.

Судові витрати у виді судового збору у сумі 2950 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 71 копійка покласти на позивачів.

Заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розподіл понесених позивачами судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 40000 (сорок тисяч) гривень залишити без розгляду.

Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл понесених відповідачем та пов`язаних з розглядом справи судових витрат на 19.06.2025 на 12 год. 00 хв. у залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за адресою: вул. Котляревського, буд. 34, м. Тернопіль.

Надати відповідачеві строк п`ять днів з дня ухвалення рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Представник позивачів: адвокат Гриб Олег Васильович, місцезнаходження: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Представник відповідача: адвокат Худа Ірина Романівна, місцезнаходження: АДРЕСА_8 .

СуддяІ. В. Марциновська

Повне судове рішення складене 16.06.2025.