Справа №:755/5479/25
Провадження №: 2-з/755/152/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд:

«Усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з його дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та у вихованні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) спосіб участі у вихованні та спілкуванні з його дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- кожного тижня з 16 години 30 хвилин середи до 09 години 00 хвилин четверга без присутності матері у місці проживання батька або в іншому місці на розсуд батька дитини;

- кожного тижня з 10 години 00 хвилин суботи до 18 години 00 хвилин неділі без присутності матері у місці проживання батька або в іншому місці на розсуд батька дитини;

- десять днів протягом року для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини у місці розсуд батька дитини;

- день народження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 10 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин без присутності матері у місці проживання батька або в іншому місці на розсуд батька дитини;

- день народження ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) з 08 години 00 хвилин до 22 години 00 хвилин без присутності матері у місці проживання батька або в іншому місці на розсуд батька дитини;

Різдво (25 грудня) з 18 години 00 хвилин до 22 години 00 хвилин щороку без присутності матері у місці проживання батька або в іншому місці на розсуд батька дитини.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

20 червня 2025 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, яку 23 червня 2025 року передано в провадження судді Гаврилової О.В. на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20 червня 2025 року.

В поданій заяві про забезпечення позову позивач просить суд: постановити ухвалу про забезпечення позову, якою до моменту вирішення справи по суті, заборонити відповідачу чинити перешкоди у спілкуванні дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_1 , шляхом встановлення ОСОБА_1 до моменту вирішення справи по суті, спосіб участі у вихованні та спілкуванні з його дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожного другого та четвертого тижня місяця з 16 години 30 хвилин середи до 09 години 00 хвилин четверга без присутності матері у місці проживання батька або в іншому місці на розсуд батька дитини; кожного першого та другого тижня місяця з 10 години 00 хвилин суботи до 18 години 00 хвилин неділі без присутності матері у місці проживання батька або в іншому місці на розсуд батька дитини.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви та матеріали справи, приходить до наступного.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (ч.1 ст.153 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що розгляд справи затягується, позивач не має достатнього спілкування з дитиною майже чотири місяці, через що дитина втрачає психологічний контакт з позивачем. Зазначає, що періодично бачить дитину, але відповідачем регулярно чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною. Так відповідач переховує дитину в невідомих позивачу місцях, не відповідає на дзвінки, змінила замок у квартирі, регулярно без відома позивача вивозить дитину за кордон. На думку позивача, дії відповідача створюють ризики викрадення дитини відповідачем. Також позивач просить врахувати, що між сторонами триває конфлікт, тому бажано не встановлювати побачення батька з дитиною в присутності матері.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач, за даними паспорту громадянина України, копія якого долучена до позовної заяви, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час оцінки доводів заяви про забезпечення позову суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з частинами третьою, десятою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Судом установлено, що між сторонами існує спір щодо участі батька у вихованні, спілкуванні з дитиною. Дитина сторін проживає з матір`ю.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який наразі проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не має права перешкоджати батьку спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд може обумовити побачення з дитиною у присутністю іншої особи лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.

У даному випадку обумовлення побачення з дитиною у присутністю іншої особи не є необхідним, адже жодних підстав для цього не встановлено, і розумним та справедливим є врахування права батька на особисте спілкування з дочкою.

Будь-яких даних які б свідчили про те, що особисте спілкування батька з дитиною перешкоджало б нормальному її розвитку, за наявними матеріалами не вбачається.

Відтак, з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з неповнолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і встановлення способів участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, суд вбачає доцільність вжиття заходів забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від: 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20), 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21), 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21 (провадження № 61-6056св22).

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення участі батька у спілкуванні та вихованні дитини неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Отже, у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб, зокрема матері, обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком. Навіть із метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи, який може бути тривалим, застосування заходів забезпечення позову в спірних правовідносинах є виправданим.

Враховуючи все викладене вище, інтереси дитини, її вік, суд приходить до висновку, що зустрічі батька з малолітньою дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити малолітню дитину від зустрічей з батьком.

Застосування судом відповідного заходу забезпечення позову не порушить прав відповідача, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру і не є вирішення позову по суті спору.

Заявлений позивачем вид забезпечення позову у вигляді побачень з дитиною є співмірним заходом забезпечення заявленого позову та не є тотожним вирішенню справи по суті заявлених позовних вимог.

Разом із тим, запропоновані позивачем у заяві про забезпечення позову графіки побачень і спілкувань з дитиною а саме: кожного другого та четвертого тижня місяця з 16 години 30 хвилин середи до 09 години 00 хвилин четверга без присутності матері у місці проживання батька або в іншому місці на розсуд батька дитини; кожного першого та другого тижня місяця з 10 години 00 хвилин суботи до 18 години 00 хвилин неділі без присутності матері у місці проживання батька або в іншому місці на розсуд батька дитини, в частині перебування дитини у батька в нічний час, не підтверджені доказами щодо створення позивачем належним умов для денного, а тим більше нічного відпочинку дитини.

Також суд вважає некоректною вимогу заяви заборонити відповідачу чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною шляхом встановлення способів участі у спілкуванні з дитиною та її виховання, оскільки останнє не матиме наслідком будь-яку заборону та такий захід забезпечення позову не узгоджується з положеннями пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України.

З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову частково обґрунтована, оскільки часткове задоволення цієї заяви, враховуючи необхідність дотримання рівноваги між інтересами дитини та кожного із батьків, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Суд вважає за необхідне вжити заходів забезпечення позову шляхом встановлення часу та місця побачень і спілкування позивача з дитиною: кожної другої та четвертої середи місяця з 16 години 30 хвилин до 18 години 30 хвилин без присутності матері, з можливістю відвідування культурно-розважальних заходів, зоопарків, цирків, парків, ярмарок, дитячих свят та інших громадських місць; кожної першої та другої неділі місяця з 11 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин без присутності матері, з можливістю відвідування культурно-розважальних заходів, зоопарків, цирків, парків, ярмарок, дитячих свят та інших громадських місць. При цьому, встановлення відповідного часу та місця побачень і спілкувань з дитиною не вирішить спір по суті, а лише забезпечить збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком, незважаючи на тривалість розгляду справи.

На переконання суду, дитина при такому способі забезпечення позову, не зазнає психологічного стресу, що відповідає найвищим інтересам дитини. Дитина звикне до батька, а він зможе безперешкодно продовжувати виконувати батьківські обов`язки та піклуватися про дочку, при цьому не перешкоджаючи матері дитини здійснювати по відношенню до дочки те саме, що сприятиме гармонійному розвитку дитини в атмосфері любові та поваги один до одного і спілкування батька з дитиною матиме позитивний вплив на нормальний розвиток дитини, й таке спілкування має відбуватись саме в інтересах дитини.

Ураховуючи положення ст. 154 ЦПК України, судом не встановлено підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Відповідач може понести витрати на сплату судового збору у разі оскарження ухвали суду про забезпечення позову в апеляційному порядку, однак такі витрати відносяться до судових і підлягають розподілу при вирішенні спору по суті.

На підставі викладеного, керуючись статями 149, 150, 153, 260, 353, 354 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Визначити час та місце побачень і спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за наступним графіком:

- кожної другої та четвертої середи місяця з 16 години 30 хвилин до 18 години 30 хвилин без присутності матері, з можливістю відвідування культурно-розважальних заходів, зоопарків, цирків, парків, ярмарок, дитячих свят та інших громадських місць;

- кожної першої та другої неділі місяця з 11 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин без присутності матері, з можливістю відвідування культурно-розважальних заходів, зоопарків, цирків, парків, ярмарок, дитячих свят та інших громадських місць.

В іншій частині заяви - відмовити.

Стягувач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Боржник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення до виконання - три роки.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: