ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року

м. Київ

справа № 524/1832/22

провадження № 61-1966св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Полтаваобленерго»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2025 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Обідіної О. І., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2022 року Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» (далі -

АТ «Полтаваобленерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 16 395,18 грн боргу за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води,

а також індексу інфляції у розмірі 903,55 грн і 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 396,40 грн.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 жовтня 2022 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії заборгованість за послуги з теплопостачання

у вигляді централізованого опалення в сумі 16 395,18 грн, з яких: 14 999,99 грн - заборгованість за послугу з централізованого опалення, 1 395,19 грн - заборгованість за послугу з централізованого постачання гарячої води, а також індекс інфляції у розмірі 903,55 грн і 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 396,40 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено.

Скасовано заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 жовтня 2022 року, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтаваобленерго» з березня

2017 року до квітня 2019 року заборгованість в розмірі 9 653,03 грн, з яких:

9 146, 45 грн - заборгованість за послугу з централізованого опалення,

212,25 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води, індекс інфляції у розмірі 226,33 грн та 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 68,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Копію рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Мусієнко Ж. Ю. отримав 21 грудня 2023 року (а. с. 102), а ОСОБА_1 -

29 січня 2024 року (а. с. 106).

Не погоджуючись з рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2023 року, ОСОБА_1 24 листопада

2024 року оскаржив його в апеляційному порядку.

До апеляційної скарги заявник долучив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2023 року, яке мотивовано тим, що він не брав участі у розгляді справи, призначений йому Центром з надання безоплатної вторинної правничої допомоги адвокат подав без його відома заяву про розгляд справи у його відсутність та не повідомив його про результат розгляду справи. Вказував, що копію рішення суду він не отримував, а через стан свого здоров?я та віддаленість місця проживання не зміг вчасно отримати рішення суду та змушений був повторно звернутися із заявою про призначення йому адвоката для підготовки та подання апеляційної скарги. Також посилався на введення

в Україні воєнного стану та масовані ракетні обстріли території України, зокрема і Кременчуцького району, що впливає на надання транспортних послуг підприємствами області та постійне вимкнення електроенергії.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2023 року залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалу мотивовано тим, що наведені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не є обґрунтованими та не можуть бути визнані судом поважними.

У січні 2015 року на виконання вимог ухвали Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року ОСОБА_1 надав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2023 року, яке мотивовано наявністю у заявника низки хронічних захворювань, проживання у відділеному від міста населеному пункті та відсутності можливості користуватися громадським транспортом, що створило перешкоди у своєчасному спілкуванні

з його представниками. Заявник також вказував, що рішення суду проголошувалось у його відсутність, він тривалий час не знав про його суть, не міг самостійно та своєчасно оцінити законність судового рішення та скласти процесуальні документи.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2025 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від

12 грудня 2023 року відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд зробив висновок про те, що викладені у клопотанні ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є тими об?єктивними обставинами, що перешкоджали заявнику реалізувати своє процесуальне право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. З моменту отримання відповідачем копії оскаржуваного судового рішення (29 січня 2024 року) і до моменту подання апеляційної скарги особисто ОСОБА_1 (24 листопада 2024 року) минуло 10 місяців, що не є розумним строком для оскарження судового рішення. Адвокат Доля Г. О. ознайомилася з матеріалами справи 12 березня 2024 року, що не перешкоджало їй узгодити з ОСОБА_1 позицію щодо апеляційного оскарження рішення суду та своєчасно подати апеляційну скаргу.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 січня

2025 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що заявник має низку хронічних захворювань, було ампутування пальців на ногах, страждає гіпертонічною хворобою, самостійно користуватися комп?ютером та іншими засобами мобільного зв?язку не може у зв?язку із чим самостійно відстежити рух справи не міг. Враховуючи проживання у віддаленому від міста селі та відсутність можливості користуватися будь-яким транспортом, крім громадського, створило заявнику перешкоди у своєчасному спілкуванні з представниками. Юридичної освіти він не має. Рішення суду було проголошено у відсутність заявника, у зв?язку із чим тривалий час він не міг дізнатись про його суть.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

21 квітня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не

є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо це не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого

є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від

18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Заінтересовані особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

За змістом статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції

з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (частина третя статті 357 ЦПК України).

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження

у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина третя статті 272 ЦПК України).

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення

у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані

у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (частина шоста статті 272 ЦПК України).

Відповідно до частини сьомої статті 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Апеляційний суд встановив, що 12 грудня 2023 рокусуд першої інстанції ухвалив рішення, повний текст якого представник відповідача Мусієнко Ж. Ю. отримав

21 грудня 2023 року, а ОСОБА_1 - 29 січня 2024 року. Інший представник відповідача Доля Г. О. ознайомилася з матеріалами справи 12 березня 2024 року. Проте апеляційну скаргу подано особисто ОСОБА_1 24 листопада

2024 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 354 ЦПК України. Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки поважних причин пропуску цього строку заявник не навів, а викладені у клопотанні ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є тими об?єктивними обставинами, що перешкоджали заявнику реалізувати своє процесуальне право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Адвокати Мусієнко Ж. Ю. і Доля Г. О. від імені ОСОБА_1 апеляційну скаргу на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2023 року не подавали.

Враховуючи наведене, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2023 року подана з пропуском встановленого законом строку без поважних причин.

За таких обставин апеляційний суд правильно застосував статтю 358 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від

12 грудня 2023 року у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження без поважних причин.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують

у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Викладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2025 року - без змін, оскільки підстав для її скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат, понесених заявником, відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська