Справа № 504/1538/25
Номер провадження 2/504/2380/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: Вінської Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Коцар А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в селищі Доброслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила суд: встановити факт того, що ОСОБА_2 , не проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та визнати за нею право власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача - ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарчими будівлями АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 6,87 га. розташованої на території Першотравневої сільської ради Комінтернівського (нині Одеського) району Одеської області.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось два спадкоємця першої черги, а саме: донька - ОСОБА_1 та відповідач по справі ОСОБА_2 також рідний син померлої.

Після смерті матері, у позивача з відповідачем було досягнуто домовленості про поділ спадкового майна, яке залишилось після смерті матері, та дійшли згоди про те що майно перейде у власність позивача, оскільки у спадковому будинку, вона проживає разом зі своїми дітьми та доглядала за хворою матір`ю.

На момент смерті матері позивач вважала, що як спадкоємець, який фактично проживав із спадкодавцем, вона прийняла спадщину, відповідно до положень ст. 1268 Цивільного кодексу України, тому через скрутне матеріальне становище не зверталась до нотаріуса у передбачений шестимісячний строк.

Лише у березні 2025 року з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за. законом, ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Лиманської нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , однак через те, що на момент смерті спадкодавця за однією адресою і був зареєстрований також брат - ОСОБА_2 , нотаріус в усній формі мені повідомила, що відповідач вважається таким, що також прийняв спадщину та рекомендувала звернутись до суду із позовом.

Позивач стверджує, що брат, відповідач у справі ОСОБА_2 , не проживав зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , а був лише зареєстрований, фактично мій брат зі своєю сім`єю проживає більше 10 років у м. Одесі.

Також позивач зазначила, що фактично прийняла спадщину продовжує користуватись спадковим майном, натомість брат ОСОБА_2 , попри наявність формальної реєстрації, фактично не приймав спадщину, не проживав зі спадкодавицею та не вчиняв жодних дій, що свідчили б про його волю прийняти спадщину.

Враховуючи вище викладене позивач просить суд визнати задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 21.04.2025 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.04.2025 року у справі витребувано докази, спадкову справу після смерті спадкодавця ОСОБА_3 ..

Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій просить суд слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, надав до суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 та розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до п 1ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла - ОСОБА_3 про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса),

Позивач ОСОБА_4 є рідною донькою померлої ОСОБА_3 , що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища).

ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 по день смерті. На день смерті в даному господарстві були зареєстровані син ОСОБА_2 , онука ОСОБА_5 , онука ОСОБА_6 та донька ОСОБА_1 , зазначене підтверджується довідкою від 02.10.2023 року №753 виданою ЦНАП Визирської Сільської ради..

Як вбачається з технічного паспорту будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , зазначений будинок складається з літ. А житловий будинок загальною площею 78.8 кв.м., житловою 49,7 кв.м.; літ. А1 прибудова літ. А2 прибудова, літ. б Веранда, літ. Б Літня кухня, літ. Впд Погріб, літ. г Сарай, літ. Д Сарай, літ. Е вбиральня, літ. Ж Сарай, літ. І цистерна, літ. ІІ брукування, №1-3 огорожа.

Вищевказаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав померлій ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину ВЕК №821335 від 11.04.2007 року.

Також спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка площею 6,87 га, яка розташована на території Першотравневої сільської ради Комінтернівського (нині Одеського) району Одеської області на підставі державного акту серії ЯБ №902915.

У відповідності до дослідженої судом спадкової справи №77/2025 від 31.03.2025 року ОСОБА_1 , єдина зі спадкоємців звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Суд приймаючи рішення враховує позицію Верховного Суду постанова від 26 липня 2023 року № 641/3893/20 .

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

У даній справі, судом встановлено з спадкової справи, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 з нею у господарстві були зареєстрований спадкоємці першої черги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

Водночас фактичне місце проживання ОСОБА_2 було відмінним, останні роки він не проживав ОСОБА_3 , за цією адресою, а проживав у місті Одеса. Наведені обставини сторонами не заперечуються.

Отже, оскільки ОСОБА_2 , в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_2 , як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , а отже, не набув права на спадкове майно.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.06.2023 року № 381/02-14 відмовлено позивачу у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок з підстав відсутності правовстановлюючих документів.

Отже враховуючи, встановлені судом обставин приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає доведеним, що позивач проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та звернувся заявою про прийняття спадщини до нотаріуса вчасно, водночас, відповідач не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, тому наявні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 328, 346, 392, 1217, 1223, ч. 3 ст.1268, 1270 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживав за адресою: АДРЕСА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на земельну ділянку площею 6,87 га, кадастровий номер :01:0020604, яка розташована на території Першотравневої сільської ради Комінтернівського (нині Одеського) району Одеської області та належала спадкодавцю на підставі державного акту серії ЯБ №902915 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на житловий будинок з господарчими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Вінська Н. В.