Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/1609/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.06.2025 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Федченко Л.В.,

справа № 677/1609/24,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Хмельницький відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області,

предмет позову стягнення моральної шкоди,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні в залі суду справу.

В С Т А Н О В И В:

«І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів»

Позивач звернувся до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 200 000 гривень завданої йому моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 30.04.2020 у справі №677/2060/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто 1067 доларів США та судовий збір в сумі 731 грн 75 коп.

07.09.2020 видано виконавчі листи. Ухвалою від 05.10.2020 замінено стягувача ОСОБА_3 на ОСОБА_1 у виконавчих листах №677/2060/19 до відкриття виконавчого провадження.

16.10.2020 представником позивача - ОСОБА_3 до Красилівського РВ ДВС ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було подано заяву про примусове виконання рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 30.04.2020 у справі № 677/2060/19.

21.10.2020 року державним виконавцем Красилівського РВ ДВС ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гостинським П.В. відкрито виконавче провадження № 63365251 з виконання виконавчого листа № 677/2060/19 виданого Красилівським районним судом Хмельницької області від 07.09.2020.

Зазначає, що протягом більше чотирьох років рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 30.04.2020 у справі №677/2060/19 не виконано, державними виконавцями на користь позивача з боржника не стягнуто заборгованість за рішенням суду, не вчинено дій з вилучення та примусової реалізації нерухомого майна боржника ОСОБА_2 .

Державні виконавці Красилівського ВДВС систематично порушували та продовжують порушувати норми Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, вчиняли протиправну бездіяльність та протиправні дії, в тому числі протиправні дії, які ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 29.03.2024 у справі № 677/2060/19 визнано неправомірними.

Так, позивач звертає увагу на те, що державні виконавці Красилівського ВДВС вчинили протиправну бездіяльність, а також систематично порушували норми Закону України «Про виконавче провадження», зокрема:

1.Державними виконавцями Красилівського ВДВС, з встановленою ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» періодичністю, не проводились перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2 щодо виявлення рахунків боржника, щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

2. Державними виконавцями не притягнуто боржника ОСОБА_2 до відповідальності, встановленої законом, за ненадання боржником на вимогу виконавця декларації про доходи і майновий стан боржника, подання якої вимагалось державним виконавцем у постанові від 21.10.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 63365251, документів (відомостей) передбачених викликами державного виконавця від 11.02.2022 року, від 17.05.2023 року; технічної документації на належне боржнику нерухоме майно згідно вимог державного виконавця від 11.02.2022 року, від 17.02.2023 року.

3. Державними виконавцями Красилівського ВДВС вчинено дій з вилучення та примусової реалізації належного боржнику ОСОБА_2 майна в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, Порядком реалізації арештованого майна.

4.Клопотання позивача від 11.08.2021 про тимчасове обмеження боржника у виїзді за межі України начальник Красилівського ВДВС не розглянув, відповіді на подане клопотання позивач не отримав.

5. Відповідь начальника відділу вих. № 25.10-27/8526 на подане позивачем 19.02.2024 клопотання, він отримав лише у лютому 2024, тобто більше ніж через рік і три місяці, що перевищує усі допустимі та розумні строки розгляду клопотання сторони виконавчого провадження.

6. Державні виконавці Красилівського ВДВС намагались протиправно закінчити виконання рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 30.04.2020 року у справі № 677/2060/19, перерахувавши на користь позивача грошові кошти у національній валюті України, а не в іноземній валюті, визначеній судовим рішенням.

7. В порушення імперативних приписів ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», державними виконавцями Красилівського ВДВС не було відновлено ВП № 63365251, після набрання ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 29.03.2024 року у справі № 677/2060/19 законної сили 14.04.2024 року, у встановлений законом строк.

8. Державні виконавці Хмельницького ВДВС вчиняють протиправну бездіяльність, оскільки не вчиняють жодних дій для стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості за рішенням суду, з періодичністю, встановленою ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", не проводять перевірки майнового стану боржника щодо виявлення рахунків боржника, щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, а також не здійснюють дій з вилучення та примусової реалізації нерухомого майна боржника.

Позивач вказує, що мав правомірні очікування щодо належного виконання винесеного на його користь рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 24.02.2020 у справі № 677/2060/19, а також вчинення державними виконавцями виконавчих дій щодо його виконання неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі, однак органами державної влади (їх службовими особами) нищівно зруйновано його сподівання на дотримання основних принципів демократичного суспільства, зокрема, але не обмежуючись, принципів належного урядування, законності, верховенства права, обов`язковості виконання судового рішення.

Службовими особами державного органу протягом більше чотирьох років порушуються його права, які гарантуються міжнародним та національним законодавством, у зв`язку з чим він знаходиться у постійному стресі, постійно переживає та непокоється, зазнає психологічних і моральних страждань та принижень, відчуває себе пригнічено, болюче переживає глибоке відчуття несправедливості, тривалу невизначеність у своєму майбутньому, розчарування у діяльності органу державної влади.

Усі тривалі переживання, тривоги, незручності, негативні емоції, стрес, тощо, призвели та призводять до психологічних страждань позивача, розчарувань, моральної шкоди, душевних страждань, приниження його гідності, що, зокрема, проявилось у поганому самопочутті, пригніченому та нестійкому настрої, важкості виконання повсякденних обов`язків, нервозності, дратівливості, порушенні сну, побоюванні про майбутній стан здоров`я.

Порушення його прав призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків та порушенні стосунків з сім`єю, друзями та знайомими, з якими був змушений проводити менше часу через важкий психологічний та емоційний стан, що вимагає додаткових зусиль для організації життя.

Враховуючи вищезазначене, вважає, що йому було завдано та продовжує завдаватись моральна шкода, розмір якої позивач оцінив у 200000 грн.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області Рекрутняк Н.В. подав до суду відзив, у якому стверджував, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, оскільки позивачем не було вказано, яке саме його право порушено Головним управлінням Казначейства. Вказав, що належним відповідачем є саме державний орган (посадова особа державного органу), який своїми протиправними діями/бездіяльністю завдав шкоду, а не Головне управління Казначейства, яке лише виконує функцію щодо безспірного списання коштів згідно судового рішення. Зауважив, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Крім того, заперечив щодо стягнення з державного бюджету витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтовуючи це тим, що ч.1 ст. 23 БК України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Водночас Державний бюджет України на 2025 рік (за жодною бюджетною програмою) не передбачає асигнувань для виплати витрат на правничу допомогу адвоката у цивільній справі. Головне управління Казначейства вважає, що в силу приписів частини другої статті 141 та другої статті 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу можуть бути стягнуті винятково зі сторони у справі (з суб`єкта, у зв`язку з протиправними діями якого подано позов), однак не з Державного бюджету України та не з Головного управління Казначейства.

Позивач подав до суду відповідь на відзив Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, у якій заперечив щодо доводів представника Головного управління Казначейства. Вказав, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, тому належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. Також наголошував на правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.10.2023 року у справі № 686/7081/21, провадження № 14-91цс22, згідно з яким держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України). Це правило стосується як договірної, так і позадоговірної відповідальності держави. З огляду на те, що саме держава наділяє її органи майном, зокрема, коштами, ці органи не мають власного майна. Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі незалежно від того, на якому казначейському рахунку вони обліковуються. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати цих коштів є держава Україна. Тому в спорі щодо відшкодування завданої державою шкоди в грошовому еквіваленті суд стягує відповідні суми саме з Державного бюджету України, а не з конкретних рахунків органу державної влади, що представляє інтереси держави в спірних правовідносинах.

Представник Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі Хмельницького ВДВС) Хабель Р.Я. подав до суду відзив, у якому вказав, що у відділі на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 63365251 з примусового виконання виконавчого листа Красилівського районного суду Хмельницької області № 677/2060/19 від 07.09.2020 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за позикою в сумі 1000 доларів США, 67 доларів 50 центів США 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, а всього 1067 (одна тисяча шістдесят сім) доларів 50 (п`ятдесят) центів США. У межах провадження стягувачу були перераховані кошти в загальній сумі 39909,38 грн, після чого 16.02.2024 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вказану постанову ухвалою Красилівського районного суду від 29.03.2024 скасовано, у зв`язку з чим начальником відділу 30.08.2024 винесено постанову про скасування закінчення провадження.

У зв`язку з тим, що постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження скасовано, державним виконавцем на адресу стягувача направлено вимогу державного виконавця про повернення коштів, які йому були перераховані при здійсненні примусового виконання для вчинення подальших дій в межах виконавчого провадження. На момент розгляду справи стягувачем кошти на рахунок Відділу не повернуто. Крім того, вказав, що позивачем не надано суду обґрунтованого розрахунку заявленої до відшкодування моральної шкоди.

Позивач подав до суду відповідь на відзив Хмельницького ВДВС у якому щодо доводів представника Хмельницького ВДВС заперечив посилаючись на систематичне порушення державними виконавцями положень Закону України «Про виконавче провадження». Крім того вказав, що вимогу про повернення коштів, на яку посилався представник позивача він ані на його електронний кабінет підсистеми ЄСІТС, ані поштою він не отримував. Окрім цього, вказував, що безпідставно перераховані державними виконавцями грошові кошти в національній валюті, а не в іноземній валюті, якщо такі дійсно були зараховані на його банківський рахунок, мають знаходитись на відомому державним виконавцям рахунку, оскільки ним не здійснювалось зняття коштів з цього рахунку та/або перерахування коштів на інші рахунки, тому державні виконавці мають усі підстави звернутись до АТ «Ощадбанк» для повернення безпідставно перерахованих ними грошових коштів.

Представник Хмельницького ВДВС Хабель Р.Я. подав до суду заперечення у якому щодо доповів позивача, викладених у відповіді на відзив заперечив. Вказав, що вимога про повернення коштів була отримана позивачем особисто 28.10.2024, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №751. Щодо направлення такої вимоги на електронний кабінет стягувача в ЄСІТС вказав, що у межах виконавчого провадження №63365251 у державного виконавця відсутні відомості про наявність такого кабінету у ОСОБА_1 . Окрім того, виконавче провадження №63365251 відкрито до початку електронної взаємодії, що створює технічні недоліки надіслання документів до електронного кабінету стягувача, які не залежать від дій державного виконавця.

Наголосив, що на даний момент відсутні підстави для звернення стягнення на майно боржника, оскільки стягувач не повернув кошти в сумі 39909,38 грн які необхідні для здійснення розрахунку і подальшого перерахування на рахунок стягувача. Вказане не дозволяє виконавцю здійснювати стягнення, оскільки це може призвести до подвійного стягнення заборгованості, а також достовірно встановити суму залишку боргу.

«ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи»

Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій позов підтримав та просить справу розглядати за його відсутності.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, подав до суду відзив, у якому щодо задоволення позову заперечив.

Представник відповідача Хмельницького ВДВС, який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, подав до суду відзив, у якому щодо задоволення позову заперечив.

«ІІІ. Процесуальні дії у справі»

04.10.2024 відкрито провадження у справі.

21.10.2024 ухвалою суду відзив представника Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області повернуто особі, яка його подала.

23.10.2024 ухвалою суду відмовлено у поновленні представнику Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області строк на подачу відзиву у зв`язку із подачею відзиву в строки, визначені судом та прийнято поданий 22.10.2024 року відзив.

04.12.2024 ухвалою суду залучено до участі у справі представника відповідача Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Хмельницький відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

15.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

18.06.2025 протокольною ухвалою суду оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомлено, що рішення буде ухвалено та проголошено 27.06.2025.

«IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин»

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 30.04.2020 у справі №677/2060/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто 1067 доларів США та судовий збір в сумі 731 грн 75 коп.

07.09.2020 видано виконавчі листи про стягнення з боржника на користь стягувача заборгованості за договором позики в сумі в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США, 67 (шістдесят сім) доларів 50 (п`ятдесят) центів США - 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, а всього 1067 (одна тисяча шістдесят сім) доларів 50 (п`ятдесят) центів США.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 05.10.2020 замінено стягувача ОСОБА_3 на ОСОБА_1 у виконавчому листі №677/2060/19 до відкриття виконавчого провадження.

16.10.2020 представником позивача - ОСОБА_3 до Красилівського РВ ДВС ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було подано заяви про примусове виконання рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 30.04.2020 у справі № 677/2060/19.

Також у цій заяві представник стягувача просив терміново накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

21.10.2020 державним виконавцем Красилівського ВДВС Гостинським П.В. відкрито виконавче провадження № 63365251 з виконання виконавчого листа № 677/2060/19 виданого Красилівським районним судом Хмельницької області від 07.09.2020.

24.11.2020 державним виконавцем Красилівського ВДВС Гостинським П.В. накладено арешт на нерухоме та рухоме майно боржника ОСОБА_2

11.08.2021 представником стягувача ОСОБА_3 начальнику Красилівського ВДВС було подано клопотання, у якому просив звернутись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 .

Відомостей про звернення державного виконавця Красилівського ВДВС до суду із поданням про встановленням тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України матеріали справи не містять.

11.02.2022 та 17.05.2023 державним виконавцем Красилівського ВДВС Гостинським П.В. здійснювались виклики боржника ОСОБА_2

11.02.2022 та 17.02.2023 державним виконавцем виносилися вимоги боржнику ОСОБА_2 про надання Красилівському ВДВС технічної документації на зареєстроване за боржником нерухоме майно.

Матеріали справи не містять доказів направлення таких викликів та вимог ОСОБА_2 та те, що боржник їх отримувала.

24.11.2022 представник стягувача звернувся до Красилівського ВДВС з клопотанням, у якому просив, зокрема, надати відомості про здійснені виконавчі дії з реалізації належного боржнику ОСОБА_2 арештованого нерухомого майна (залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання з метою визначення вартості нерухомого майна боржника, проведення електронних аукціонів з продажу цього майна і т.і.). Також просив надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження № 63365251.

Листом начальника Красилівського ВДВС від 19.12.2024 вих. № 25.10-27/8526 подане на клопотання від 24.11.2022 повідомлено, що станом на станом на 19.02.2024 виконавче провадження № 63365251 закінчене у зв`язку із повним фактичним виконанням.

Згідно постанови державного виконавця Красилівського ВДВС Гостинського П.В. виконавче провадження № 63365251 закінчене у зв`язку із повним фактичним виконанням.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 29.03.2024 у справі №677/2060/19 задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, державного виконавця Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Визнано дії старшого державного виконавця Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гостинського П.В. з перерахування на користь скаржника грошових коштів у національній валюті України, а не в іноземній валюті, визначеній судовим рішенням у справі № 677/2060/19, неправомірними.

Скасовано постанову старшого державного виконавця Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гостинського П.В. про закінчення виконавчого провадження № 63365251 від 16.02.2024.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що державний виконавець Гостинський П.В., на порушення вимог ч. 1 ст. 1046 ЦК України, та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, та статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», не дав доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для належного виконання судового рішення від 30.04.2020 року у справі № 677/2060/19, яким стягнуто з боржника ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 1067,50 доларів США, стягувачем за яким є скаржник ОСОБА_1

30.08.2024 начальником Хмельницького ВДВС Хабалем Р.Я. винесено постанову про скасування постанови державного виконавця Красилівського ВДВС від 16.02.2024 про закінчення виконавчого провадження № 63365251 та винесено постанову про прийняття виконавчого провадження.

Дані обставини стверджуються: відомостями з позовної заяви, копією рішення Красилівського районного суду від 30.04.2020 у справі №677/2060/19, копією ухвали Красилівського районного суду Хмельницької області від 29.03.2024 у справі №677/2060/19, копією ухвали Красилівського районного суду Хмельницької області від 05.10.2020, копією виконавчого листа №№677/2060/19, копією постанови державного виконавця Гостинського П.В. про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2020, копіями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №233900978 від 24.11.2020, витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №69439290, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон віджучення об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №113576357 від 11.02.2018, копіями викликів державного виконавця боржника ОСОБА_2 від 11.02.2022 та 17.05.2023, копіями вимог державного виконавця від 11.02.2022 та 17.02.2023, копією заяви від 11.08.2021 року, копією клопотання від 24.11.2022, копією листа начальника Красилівського ВДВС від 19.02.2024 вих. № 25.10-27/8526, копією постанови державного виконавця Гостинського П.В. про закінчення виконавчого провадження від 16.02.2024; заявою про примусове виконання рішення від 16.10.2020, постановою від 30.08.2024 про скасування постанови державного виконавця Красилівського ВДВС від 16.02.2024 про закінчення виконавчого провадження № 63365251, постановою про прийняття виконавчого провадження.

«V. Оцінка суду»

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України, ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними чи юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до положення ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналіз положень статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за майнову та моральну шкоду, завдану органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, передбачені нормами статей 1167, 1173, 1174 ЦК України, відповідно до яких:

моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом;

шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадової або службової особи при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Як свідчить тлумачення статей 23, 1173 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади, відшкодовується державою, і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 (адміністративне провадження №К/9901/37372/18), зазначено, що«у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, пункти 86, 89, від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, пункти 71, 22.11.2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02.03.2023 у справі № 607/21703/21 (провадження № 61-11873св22) від 19.09.2024 року у справі №461/1180/20-ц (провадження № 61-17373св23).

Відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Водночас арешт на майно боржника ОСОБА_2 накладено 24.11.2020 року, тобто більше ніж через місяць з моменту відкриття 21.10.2020 року виконавчого провадження № 63365251.

Згідно з п.3 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Клопотання позивача від 11.08.2021 про тимчасове обмеження боржника у виїзді за межі України начальник Красилівського ВДВС не розглянув, відповіді на подане клопотання позивач не отримав.

Клопотання позивача від 24.11.2022 про надання відомостей про здійснені виконавчі дії розглянуто начальником Красилівського ВДВС з значним запізненням відповідь на подане клопотання була надана позивачу 19.02.2024, тобто понад один рік два місяці з дати отримання Красилівським ВДВС клопотання позивача.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи 20.02.2024 начальником Красилівського ВДВС затверджено розпорядження про перерахунок коштів в загальній сумі 37732,25 грн, які надійшли 2 частинами 15.02.2024 та 16.02.2024 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №677/2060/19, виданого 07.09.2020.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Водночас, матеріали справи не містять відомостей про вчинення будь-яких виконавчих дій щодо належного боржнику майна, зокрема нежитлового приміщення ТРЦ загальною площею 373,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,1826 га кадастровий номер :01:001:0031, земельної ділянки площею 0,0852 га кадастровий номер :01:001:0029, житловий будинок з надвірними будівлями (житлова площа 20,9 кв.м.) за адресою АДРЕСА_2 , у період з дати накладення на таке майно державним виконавцем арешту 24.11.2020 до затвердження розпорядження про перерахунок коштів 20.02.2024 на рахунок стягувача ОСОБА_1 .

Зважаючи на відсутність доказів протилежного, суд доходить висновку, що протягом більш ніж три роки і два місяці державним виконавцем без поважних причин не вживалися заходи щодо звернення стягнення на арештоване майно.

Вищевказане свідчить, що державним виконавцем не здійснювалися в повній мірі заходи щодо забезпечення виконання рішення суду в примусовому порядку.

Крім того, здійснивши розпорядження про перерахування стягувачу ОСОБА_1 коштів у розмірі 37 732,25 грн у національній валюті, посадовими особами Красилівського відділу державної виконавчої служби було допущено порушення вимог ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України та ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення у справі №677/2060/19 підлягало виконанню в іноземній валюті доларах США, як це передбачено резолютивною частиною судового рішення. Факт такого порушення був встановлений ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 29.03.2024, якою визнано неправомірність дій державного виконавця щодо такого перерахування та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 63365251.

Таким чином, державним виконавцем не було здійснено заходів щодо забезпечення виконання судового рішення в примусовому порядку в повному обсязі, в розумний строк та у встановлений судовим рішенням спосіб, що призвело до безпідставного затягування виконання судового рішення та, відповідно, до порушення права позивача ОСОБА_1 , який мав легітимні очікування, що ухвалене на його користь рішення буде виконане невідкладно та у повному обсязі відповідно до його резолютивної частини, а отже суд доходить висновку, що позивачу було завдано моральної шкоди.

Визначаючи розмір морального відшкодування, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , суд виходить з такого.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування має необхідним і достатнім для покриття завданої шкоди з огляду на її характер. Цей розмір має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Аналогічний висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц.

Суд враховує, що невиконання рішення суду в примусовому порядку, призвело до порушення прав позивача, що проявилося у постійних душевних переживаннях, безвихідності, безпомічності, психологічних та нервових зривах, невизначеності у можливості реалізації своїх прав та законних інтересів.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Як вказала у своїй постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц Велика Палата Верховного Суду належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду. Водночас залучення або ж незалучення до судового вирішення спору такого органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не орган державної влади, який порушив права чи інтереси позивача.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 в справі № 910/23967/16).

Вищевказане спростовує доводи представника Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області щодо подачі позову ОСОБА_1 до неналежного відповідача.

Оцінивши ступінь перенесених позивачем страждань, незручностей, стресу та розчарування, пов`язаних із затягуванням посадовими особами державного органу виконання судового рішення, ухваленого на його користь, що порушило звичний ритм його життя та вимагало додаткових зусиль для його організації, суд, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір заподіяної позивачу моральної шкоди в розмірі 7 000 грн, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України на його користь.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

«VI. Розподіл судових витрат між сторонами»

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.11 ч. 2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Щодо вимог позивача про стягнення з державного бюджету витрат на правничу допомогу в сумі 26000 грн.

Відповідно до ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Враховуючи приписи ч. 8 ст. 141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Позивач, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, долучив до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги, укладеного 16.09.2024 між ОСОБА_1 та адвокатом Лиликом В.В.; акт виконаних робіт від 30.09.2024, згідно з яким загальна вартість виконаних робіт складає 26000 грн.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задоволено на 3,5 % (7000 грн х 100 %: 200000 грн), то з державного бюджету на користь позивача підлягає стягненню 910 грн витрат на правничу допомогу (26000 грн х 3,5 %).

Доводи представника ГУ Державної казначейської служби України щодо неможливості стягнення з Державного бюджету України на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд вважає безпідставними, зважаючи на таке.

За змістом ч.2 ст. 2 ЦК України одним із учасників цивільних відносин є держава Україна. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч.1 ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України). За змістом ст. 173 ЦК України, яка має назву «Представники держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад», у випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави за спеціальними дорученнями можуть виступати органи державної влади.

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (пункт 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 5023/10655/11, пункт 33 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі від 21.08.2019 року у справі № 761/35803/16-ц).

Органи державної влади, зокрема органи досудового розслідування, є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу у правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема і коштами.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 07.10.2020 у справі № 569/12383/17 (провадження № 61-12864св19), від 08.09.2021 у справі № 751/7182/19 (провадження № 61-12426св20), від 11.10.2023 у справі № 201/1611/22 (провадження № 61-6247св23), від 18.10.2023 у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23).

Керуючись ст. ст. 81, 137, 141, 158, 263-265 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. 23, ст. 1173 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 7000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 910 гривень витрат на правничу допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач Хмельницький відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження: 29000, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Тернопільська, 13/2, .

Відповідач Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, місцезнаходження: 29000, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Свободи, 70, .

Суддя Р. В. Вознюк