Справа №536/1460/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Кременчук

Суддя Кременчуцького районного суду Полтавської області Река А.С., вирішуючи питання про відкриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , до КП «Кременчукводоканал», юридична адреса: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Героїв Маріуполя, буд. 38, про визнання заборгованості необґрунтованою, скасування вимог про її сплату та зобов`язання не вчиняти дій щодо припинення надання комунальних послуг,-

Встановив:

До Кременчуцького районного суду Полтавської області 19 червня 2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до КП «Кременчукводоканал» про визнання заборгованості необґрунтованою, скасування вимог про її сплату та зобов`язання не вчиняти дій щодо припинення надання комунальних послуг.

Досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що справа непідсудна Кременчуцькому районному суду Полтавської області, з огляду на наступне.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник адвокат Дибін О.Ю. просить визнати необґрунтованою та скасувати вимогу КП «Кременчукводоканал» про сплату заборгованості в розмірі 61688,40 грн., зобов`язати КП «Кременчукводоканал» утриматися від припинення надання комунальних послуг у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язати КП «Кременчукводоканал» надати повний розрахунок заборгованості.

За загальним правилом позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ч. 2 ст. 27 ЦПК України).

Винятки з цього правила встановлені нормами ст. ст. 28-30 ЦПК України, зокрема:

позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ч. 5 ст. 28 ЦПК України);

позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (ч. 8 ст. 28 ЦПК України).

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).

Положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України, встановлюють виключну підсудність справи та передбачають, що позов, який виникає з приводу нерухомого майна, пред`являється за місцезнаходженням майна або основної його частини; якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

У разі конкуренції підсудності справи, наявності у позивача відповідної альтернативи щодо вибору підсудності справи, перевагу має виключна підсудність і в разі наявності підстав для такої справа розглядається судом за правилами саме виключної підсудності.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 42 постанови від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 (провадження №12-73гс20), аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Отже, слід дійти висновку, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Велика Палата Верховного Суду вважала, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються правила виключної підступності.

Схожа правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18.

Так, у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Тому на спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч. 3 ст. 30 ЦПК України.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 Верховний Суд зазначав, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Таким чином, з врахуванням того, що предметом заявлених ОСОБА_1 вимог є визнання необґрунтованою та скасування вимог КП «Кременчукводоканал» про сплату заборгованості в розмірі 61688,40 грн. за надання комунальних послуг у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться у Автозаводському районі м. Кременчука, а отже, дана справа не підсудна Кременчуцькому районному суду Полтавської області.

Підсудністю у цивільному судочинстві розуміється розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Рішення суду є виконанням вимог закону, адже як передбачено ч. 1 ст. 378 ЦПК України, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення апеляційним судом з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Враховуючи викладене та виходячи із системного аналізу зазначених норм ЦПК України, та з метою недопущення порушення правил підсудності, суд вважає за необхідне направити цивільну справу до Автозаводського районного суду м. Кременчука, до територіальної юрисдикції якого належить дана справа.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 258-261, 353-355 ЦПК України,-

Постановив:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Кременчукводоканал» про визнання заборгованості необґрунтованою, скасування вимог про її сплату та зобов`язання не вчиняти дій щодо припинення надання комунальних послуг передати на розгляд до Автозаводського районного суду м. Кременчука.

Направити копію даної ухвали позивачу.

Передачу цивільної справи здійснити в порядку, встановленому частиною 3 статті 31 ЦПК України.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

СуддяА. С. Река