Справа № 303/4635/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2024 року у складі судді Мирошниченка Ю.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2012 року у справі №0707/4223/2012 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за договором споживчого кредиту №0 від 02.04.2008 у розмірі 150 498,72 грн.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 11 квітня 2013 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2012 року змінено та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за договором споживчого кредиту №0 від 02.04.2008 у розмірі 128 118,40 грн. та судовий збір у розмірі 1281,18 грн.

Зазначає, що вказане рішення відповідачами станом на подання позову не виконано.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь три відсотки річних від простроченої суми, що становить 17533,97 грн, та 54714,17 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір у розмірі 3028 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» три відсотки річних від простроченої суми 17 553 (сімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) гривні 97 копійок та 54 714 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот чотирнадцять) гривень 17 копійок інфляційних втрат.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з матеріалів справи слідує, що позивач, маючи статус кредитора, не реалізував своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду щодо заборгованості за кредитом, а тому втратив своє право вимоги на примусове виконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором та рішенням суду. Таким чином, вважає, що зобов`язання відповідача є задавненим, у зв`язку з чим набуло характеру натурального зобов`язання. Зазначає, що кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Окрім того, вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 рішення суду не оскаржив, тому апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в частині задоволення вимог до відповідача ОСОБА_1 , не роблячи висновків щодо неоскарженої частини рішення в частині вирішення вимог до відповідача ОСОБА_2 .

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Однак, з таким висновком не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У ч.5 ст.11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Предметом позову є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих боржникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01.08.2017 по 23.02.2022 за невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2012 року у справі №0707/4223/2012 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за договором споживчого кредиту №0 від 02.04.2008 в розмірі 150 498,73 гривень. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати (а.с.23-24).

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 11 квітня 2013 року у справі №0707/4223/2012 рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2012 року змінено та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за договором споживчого кредиту №0 від 02.04.2008 у розмірі 128 118,40 грн. (еквівалент 16028,83 доларів США) та судовий збір у розмірі 1281,18 грн. (а.с.25-25 зворот).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги невиконанням відповідачами рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 11 квітня 2013 року у справі №0707/4223/2012.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів звернення у встановлені законом строки до примусового виконання вказаного рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитом.

Перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено відсутність виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 02.04.2008 у розмірі 128 118,40 грн. на примусовому виконанні у державній виконавчій службі чи у приватного виконавця.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2023 у справі №554/9126/20 (провадження №61-13760сво21) зазначено, що тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц (провадження №61-32171сво18).

Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі №285/3536/20 (провадження №61-261св22).

Такі ж правові підходи також застосовано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі №753/369/21 (провадження №61-5785св23), що свідчить про сталість судової практики з питання застосування ст. 625 ЦК України у натуральному зобов`язанні.

Таким чином, оскільки позивач не реалізував своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду, відтак він втратив своє право вимоги на примусове виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором та рішенням суду (строк пред`явлення до виконання рішення суду).

Отже, зобов`язання відповідача є задавненим у зв`язку з чим набуло характеру натурального зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що 3% річних та інфляційні втрати були нараховані позивачем на вимогу, яка на даний час існує в натуральному зобов`язанні.

Приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без примусового стягнення заявленої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до заявленої вимоги позовної давності (строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання), а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги такого строку.

Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, міг пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Відповідно до ч. 1 п. 3,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на викладене, підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат з ОСОБА_1 немає, а отже, рішення суду першої інстанції у частині вирішення вимог до ОСОБА_1 , через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, слід скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376, 381,382,384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2024 року у частині вирішення вимог до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: