Єдиний унікальний номер 728/2649/24
Номер провадження 2/728/41/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2025 року місто Бахмач
Бахмацький районний суд у складі
головуючого судді Сороколіта Є.М.,
секретаря судового засідання Кирути Л.І.,
позивача не з`явилася,
представника позивача не з`явився,
відповідача не з`явився,
третьої особи не з`явилася,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмачі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя, негайно після закінчення судового розгляду ухвалив рішення про таке.
І. Рух справи.
1. Ухвалою Бахмацького районного суду (далі також Суд) від 23.10.2024 № 728/2649/24 відкрито провадження у справі та прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (далі також Позивач), представництво інтересів якої здійснює адвокат Антоненко Ігор Євгенійович, до ОСОБА_2 (далі також Відповідач), за змістом якої Позивач просить здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме стягнути компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки NISSAN, модель QUASHQAI, 2012 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 201 091,13 грн, а також вирішити питання про стягнення понесених нею судових витрат у вигляді 2 010,91 грн судового збору, а також витрат, пов`язаних з розглядом справи 2 000,00 грн (витрати, пов`язані з оцінкою майна) та 10 000,00 грн (витрати на професійну правничу допомогу).
2. Згаданою ухвалою Суду вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
3. Ухвалою Суду від 17.12.2024 № 728/2649/24 підготовче провадження у справі закінчене, справу призначено до розгляду по суті.
4. Водночас, на підставі розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи від 24.02.2025 № 41 у зв`язку з відрядженням судді Роздайбіди О.В. до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, відповідно до пункту 2.3.490 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначений повторний автоматизований розподіл судової справи № 728/2649/24, за результатами якого справу передано на розгляд судді Сороколіту Є.М.
5. Ухвалою Суду від 28.02.2025 № 728/2649/24 справу прийнято до свого провадження суддею Сороколітом Є.М., постановлено здійснювати її розгляд зі стадії судового провадження, призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті.
6. Ухвалою Суду від 16.04.2025 № 728/2649/24 до участі у справі залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 .
7. У подальшому у призначене судове засідання з розгляду справи по суті учасники справи не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили, клопотання про відкладення судового розгляду не надали.
8. Водночас у поданій до Суду заяві від 20.05.2025 б/н представник Позивача вказав, що просить проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності Позивача у судовому засіданні, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
9. Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, зокрема шляхом отримання судових повісток та публікації оголошення про виклик на сайті місцевого суду, у судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позовну заяву не подав.
10. За вищевказаних фактичних обставин, на підставі вимог положень статті 281 Цивільного процесуального кодексу України (далі також ЦПК України), Суд вважає за можливе постановити ухвалу про заочний розгляд справи.
11. Окрім того, у зв`язку з не явкою усіх учасників справи у призначене судове засідання, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІ. Позиції учасників справи.
12. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач вказує, що 30.10.2003 вони із ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у Курінській сільській раді Бахмацького району Чернігівської області, актовий запис № 19.
13. Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище ОСОБА_5 .
14. У період шлюбу, 30.10.2018 подружжям було придбано автомобіль марки NISSAN, модель QUASHQAI, 2012 року випуску, який було зареєстровано на ім`я відповідача в ТСЦ 8047.
15. У подальшому 07.10.2024 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, у якій зазначив, що подружжя спільно не проживає і не підтримує ніяких стосунків з вересня 2024 року.
16. Після припинення сімейних стосунків у вересні 2024 року Відповідач, без згоди Позивача, 02.10.2024 перереєстрував транспортний засіб в ТСЦ 5942 на підставі договору купівлі-продажу на нового власника свою матір, ОСОБА_3 , і продовжив користуватися згаданим транспортним засобом.
17. Наголошує, що гроші, отримані від продажу автомобіля, Відповідач використав не в інтересах сім`ї, розпорядився ними на власний розсуд і добровільно відмовився компенсувати Позивачу вартість 1/2 частини проданого транспортного засобу.
18. Вказує, що ринкова вартість автомобіля марки NISSAN, модель QUASHQAI, 2012 року випуску, становить 402 182,27 грн.
19. Як на правову підставу своїх вимог посилається на положення статей 60, 63, 69-71 Сімейного кодексу України (далі також СК України) та 364 Цивільного кодексу України (далі також ЦК України), за змістом яких дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а також мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
20. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
21. Окрім того, Позивач просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат у вигляді 2 010,91 грн судового збору, а також витрат, пов`язаних з розглядом справи 2 000,00 грн (витрати, пов`язані з оцінкою майна) та 10 000,00 грн (витрати на професійну правничу допомогу).
22. Щодо позиції Відповідача, то Суд враховує, що останній відзив на позов не подав, правом надати Суду пояснення та докази не скористався.
23. Третя особа також не надала пояснення, свою позицію щодо заявлених позовних вимог не висловила.
ІІІ. Фактичні обставини встановлені Судом та докази на їх підтвердження.
24. Копією свідоцтва про одруження від 30.10.2003 серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, підтверджується укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Після реєстрації шлюбу подружжя має прізвище ОСОБА_5 (а.с. 7).
26. У відповідності до звіту з оцінки майна від 15.10.2024 № 186/24, виконаного суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_6 , який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 07.11.2023 № 626/2023, ринкова вартість автомобіля марки NISSAN, модель QUASHQAI, 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 12.10.2024 становить 402 182,27 грн (а.с. 17-24).
27. Згідно з копіями рахунку-фактури від 12.10.2024 № 186/24 та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 15.10.2024 № 186/24, вартість проведення автотоварознавчого дослідження ринкової вартості автомобіля марки NISSAN, модель QUASHQAI, 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 2 000,00 грн (а.с. 15, 16).
28. Також на підтвердження витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, Позивачем долучено копію договору про надання правничої допомоги від 07.10.2024 б/н, який укладений між Позивачем та адвокатом Антоненком І.Є., копія акту приймання-передачі наданих послуг від 22.10.2024, який складений на виконання умов зазначеного договору та містить детальний опис видів робіт, виконаних адвокатом і квитанцію від 07.10.2024 до прибуткового касового ордера № 23 (а.с. 27).
ІV. Оцінка Суду та релевантне законодавство.
29. Перш за все Суд наголошує, що розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
30. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
31. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
32. Суд звертає увагу, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати Суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
33. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
34. Оцінюючи фактичні обставини цієї справи, з урахуванням вищевикладених підходів, Суд відмічає, що перш за все потребує вирішення питання доцільності й ефективності обраного способу захисту порушеного права.
35. Так, відповідно до частини першої статей 3, 15, 16 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
36. У загальному розумінні захист цивільних прав слід розуміти як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У кожній конкретній справі позивач на власний розсуд обирає спосіб (способи) захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права.
37. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням статей 55, 124 Конституцій України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі також Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право саме на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
38. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), ніж положення Законів України, зокрема кодексів, порушене цивільне право чи інтерес підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)).
39. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Разом з тим цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено в цій статті.
40. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності особа здійснює незалежно від волі інших осіб, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
41. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості, одночасно майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша статті 355 ЦК України).
42. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
43. У контексті цієї справи таким прикладом спільного майна є спільне сумісне майно подружжя, яке набуте за час шлюбу та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку та/або доходу (стаття 60 СК України). При цьому дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
44. Також частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
45. Зазначені норми сімейного права визначають не тільки право спільної власності подружжя на майно, а при його відчуженні й розмір їх часток у цьому майні та презумпцію згоди одного з подружжя на укладання від його імені іншим подружжям договорів про відчуження майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18).
46. Разом з тим, з метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
47. Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна.
48. Тобто відсутність згоди одного зі співвласників (колишнього подружжя) на розпорядження майном може бути підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя може бути ефективним у випадку заявлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину.
49. Однак, вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Суду враховує, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (пункт 8.67)).
50. Якщо ж зацікавлена особа хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, то на переконання Суду, вона має право подати саме позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.
51. Суд наголошує, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
52. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
53. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).
54. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).
55. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).
56. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).
57. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).
58. Суд зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України, з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни), треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач, згідно зі статтею 365 ЦК України, заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.
59. Інакше кажучи, вимога Позивача у цій справі про стягнення з Відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц).
60. Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)
61. За таких обставин, з урахуванням зазначених висновків Верховного Суду щодо застосування положень статі 365 ЦК України і статей 69-71 СК України, Суд визнає наявність порушення прав Позивача як співвласника автомобіля марки NISSAN, модель QUASHQAI, 2012 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що полягає у відчуженні вказаного майна без згоди Позивача і фактичну зміну його правового режиму, та приходить до висновку , що ефективним способом захисту порушеного права є стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки NISSAN, модель QUASHQAI, 2012 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 201 091,13 грн.
V. Розподіл судових витрат.
62. Суд наголошує, що згідно положеннями статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
63. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат здійснюється пропорційно задоволених позовних вимог.
64. При цьому Суд враховує, що згідно з частиною першою статті 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
65. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
66. Відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі станом на 01.01.2024 дорівнював 3 028,00 грн.
67. Згідно з квитанцією АТ ТАСКОМБАНК від 22.10.2024 № 3621-3829-4431-4897 Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 010,91 грн, що дорівнює 1 відсотку ціни цього позову.
68. Також за змістом статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
69. Окрім того, у відповідності до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
70. На підтвердження понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою Позивачем долучено до матеріалів копію договору про надання правової допомоги від 07.10.2024 б/н, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Антоненком І.Є., копію акта приймання-передачі виконаних робіт від 22.10.2024 б/н до договору від 07.10.2024 на суму 10 000,00 грн і квитанцію від 07.10.2024 до прибуткового касового ордера № 23 про сплату 10 000,00 грн.
71. Оцінюючи надані документи Суд наголошує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу він має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
72. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання щодо оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
73. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
75. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема:
- час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець;
- вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні;
- тривалість розгляду і складність справи тощо.
При цьому для Суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.
77. Підсумовуючи наведене, враховуючи незначну складність цієї справи, наявність доволі сталої судової практики щодо розгляду аналогічних питань, проведення декількох засідань, Суд вважає, що сплачений судовий збір та витрати, пов`язані проведенням оцінки, має бути компенсовано Відповідачем на користь Позивача у повному обсязі 2 010,91 грн (дві тисячі десять гривень 91 коп.) і 2 000,00 грн (дві тисячі гривень 00 коп.) відповідно, а витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката частково у розмірі 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.).
Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280, 282 ЦПК України Суд,
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя задовольнити у повному обсязі.
2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме автомобіля марки NISSAN, модель QUASHQAI, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , що у твердому грошовому виразі становить 201 091,13 грн (двісті одна тисяча дев`яносто одна гривня 13 коп.).
3. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 7 010,91 грн (сім тисяч десять гривень 91 коп.) у рахунок відшкодування понесених судових витрат, які складаються з 2 010,91 грн (дві тисячі десять гривень 91 коп.) сплаченого судового збору та 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.) витрат, пов`язаних з розглядом справи, з яких 2 000,00 грн (дві тисячі гривень 00 коп.) витрати, пов`язані з визначенням вартості майна і 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.) витрати на професійну правничу допомогу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення у порядку та строки, передбачені Главою 1 Розділу V Цивільного процесуального кодексу України, а саме шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення цього рішення.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.
Повний текст рішення суду складено 28.05.2025.
Суддя Є.М. Сороколіт