Справа №201/7913/25
Провадження 2/201/3821/2025
УХВАЛА

26 червня 2025 року суддя Соборного районного суду міста Дніпра Куць О.О., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль марки «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , колір білий, що належить ОСОБА_2 на праві власності згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 14.09.2024 р., серія НОМЕР_3 , орган реєстрації ТСЦ5946 до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Учасники справи у судове засідання не викликались відповідно до правил ч.1 ст. 153 ЦПК України.

Суддя, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, заяву про забезпечення позову дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 183/5864/17-ц, провадження № 61-38692св18).

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункти 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову та про співмірність вказаного способу забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись із позовною заявою, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 145 744,56 грн. та судові витрати в сумі 12 063 грн. Автомобіль марки «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не є предметом спору.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач має намір переоформити автомобіль «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 на третю особу з метою ухилення від виконання рішення суду, а у разі неможливості такого переоформлення розібрати його та продати по запчастинах, оскільки в розмовах з позивачем останній повідомляв про небажання відшкодовувати заподіяні ним збитки та відсутність інших активів/джерел доходу для їх покриття. Отже, існує обґрунтований ризик, що у разі ухвалення судового рішення на її користь виконання цього рішення може бути ускладнене або навіть неможливе, якщо власник майна вчинить дії, щодо відчуження або приховування автомобіля «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому просила забезпечити її позов шляхом накладення арешту на вказаний автомобіль.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України, пунктом 1 частини 1 якої передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно.

У Постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду роз`яснив, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Тобто арешт майна передбачає обмеження користування цим майном.

Між тим, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Предметом спору у справі є стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Заявляючи вимоги про накладання арешту на автомобіль марки «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивач належним чином не обґрунтувала необхідності вжиття такого виду забезпечення позову як арешт, який зумовить обмеження користування цим автомобілем його власника.

ОСОБА_1 не доведено, що вжиття заходу забезпечення позову у виді арешту транспортного засобу, про застосування якого просить заявник, не буде порушувати права інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частин 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначила, що автомобіль марки «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_2 згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 14.09.2024 р., серія НОМЕР_3 , орган реєстрації ТСЦ5946.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Між тим, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом на день подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 є власником вищевказаного автомобіля, відповідних даних з Головного сервісного центру МВС України матеріали справи не містять.

Не зазначено також ринкової вартості транспортного засобу, що унеможливлює визначення співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Заявником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову через можливе відчуження вищевказаного транспортного засобу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суддя вважає, що заява про забезпечення позову є недоведеною та необґрунтованою, а тому у її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149 - 151 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів.

Суддя О.О.Куць