Справа № 1309/9120/12 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/3696/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, заінтересовані особи: орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 ,

встановив:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Ю.В. та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю.Р., в якій просив:

- визнати дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю.Р. (інших посадових осіб) з виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача про контакт з дитиною, в межах ВП №70201785, неправомірними, а з огляду на тривалу «легковажність» заходів, що передбачені рішенням національних судів: від 08 березня 2023 року Верховного Суду у справі №1309/9120/12 (пров. №61-4339св22), від 19 вересня 2024 року Львівського апеляційного суду у справі №1309/9120/12 (пров. №22-ц/811/674/24), таким, що може умисно приховати реальну потребу цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків;

- скасувати вимогу державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю.Р. від 15.10.2024/В-12 №88528 в межах ВП №70201785, як неспівмірну із засадами виконавчого провадження та передчасну заходами, що передбачені рішеннями національних судів від 08 березня 2023 року Верховного Суду у справі №1309/9120/12 (пров. №61-4339св22), від 19 вересня 2024 року Львівського апеляційного суду у справі №1309/9120/12 (пров. №22-ц/811/674/24), що ігнорує найкращі інтереси дитини та очевидне відчуження;

- зобов`язати державного виконавця Мельника Ю.Р. (іншу посадову особу) негайно усунути вказані порушення шляхом негайного виконання рішення суду в межах ВП №70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків, потребує цільової підтримки;

- визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника управління (іншої посадової особи) щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ управління заходів, що передбачені постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі №1309/9120/12 (пров. №61-4339св22) та постановою Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у справі №1309/9120/12 (пров. №22-ц/811/674/24), такою, що може мати ознаки «легковажності»;

- зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі начальника управління (інших посадових осіб) негайно вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення у справі №1309/9120/12 з метою виправлення «легковажності» та недоліків в роботі державних виконавців (інших посадових осіб) щодо реальної потреби підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки, утворити виконавчу групу в порядку статті 25 Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження»;

- в повноті дослідити інші фактори 10 річного примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі №1309/9120/12, у зв`язку з чим здійснити оцінку в дотримання найкращих інтересів дитини, яка, «вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки», що не може бути тотожним з найкращими інтересами.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі №1309/9120/12 Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції зобов`язано вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 про контакт дитини з батьком.

Як убачається з дубліката виконавчого листа від 16.04.2016 року, виданого на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі №1309/9120/12, згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року встановлено наступний спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою та усунення перешкод йому в цьому, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці до 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.

03.11.2022 року державним виконавцем Мельник Ю.Р. відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного вище виконавчого листа №70201785.

Враховуючи наведене, вважає, що він як стягувач у виконавчому провадженні має право вимагати виконання виконавчого листа №1309/9120/12, зокрема, щотижнево з 18.00 год. п`ятниці та з 18.00 год. середи має право на спілкування з донькою, організація зустрічей з якою входить до обов`язків державного виконавця.

Однак, легковажна некомпетентність дій/бездіяльності державного виконавця Мельника Ю.Р. та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції позбавляє його можливості реалізації прав батька щодо участі у вихованні та спілкуванні з донькою.

Так, протягом 10 (десяти) років виконавчих дій в межах ВП №70201785 рішення суду у справі №1309/9120/12 в жодну середу чи п`ятницю виконано не було, у тому числі щодо потреби цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження до одного з батьків.

Відтак, він звертається до суду зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з підстав відсутності виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 у п`ятницю 15 листопада 2024 року і в середу 20 листопада 2024 року.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року у відкритті провадження в справі відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою й такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи.

Звертає увагу на те, що, подаючи 21.11.2024 року скаргу щодо здійснення судового контролю через відсутність ефективного поновлення порушених прав, зазначав, що змушений звертатися із численими скаргами, оскільки 08.03.2023 року у справі №1309/9120/12 Верховний Суд зобов`язав Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року у цій справі, про контакт дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, що в межах виконавчого провадження №70201785 від 03.11.2022 року, яке перебуває на примусовому виконанні державного виконавця Шевченківського ВДВС.

Покликаючись на практику Європейського суду з прав людини, зазначає, що суди повинні уникати надмірного формалізму при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги, оскільки такий може вплинути на справедливість провадження.

Вважає, що надмірний формалізм в оскаржуваній ухвалі не тільки позбавляє стягувача доступу до справедливого суду, а перекладає відповідальність за невиконання судового рішення на батька.

Наголошує, що, направляючи скаргу, стягувач зазначав, що ні державні виконавці, ні орган примусового виконання та держава, в ході виконавчих дій на виконання рішення №1309/9120/12 так і не вчинили індивідуальні заходи, аби покласти край виявленому порушенню та виправити негативні наслідки.

Звертаючи увагу на дублікат виконавчого листа від 16.04.2016 року у справі №1309/9120/12, зазначає, що не може відповідати за неуспішні спроби суб`єктів владних повноважень провести побачення та відмову дитини бачитися з батьком, навіть якщо таке має місце вже 10 років у кожну середу та п`ятницю.

Покликається на інші судові рішення, які ухвалені у справі №1309/9120/12 та набрали законної сили.

Додає, що звертаючись до суду зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, він чітко конкретизував, що скарга від 21.11.2024 року подана з підстав відсутності виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 у п`ятницю 15.11.2024 року і в середу 20.11.2024 року.

В свою чергу, відмовляючи у відкритті провадження у справі №1309/9120/12 (провадження № 4-с/462/65/24), суд першої інстанції виходив із того, що 04.11.2024 року Залізничний районний суд м. Львова у справі №1309/9120/12 (провадження 4-с/462/58/24) ухвалив рішення за аналогічною скаргою, яка була ним ( ОСОБА_1 ) подана 21.10.2024 року щодо дій/бездіяльності державного виконавця Мельника Ю.Р. та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, які мали місце в середу 16.10.2024 року.

Вважає зазначені висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Так, скарга від 21.10.2024 року ним подана з підстав дій/бездіяльності державного виконавця Мельника Ю.Р. та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відсутності виконання рішення суду у справі №1309/9120/12, що мали місце в середу 16.10.2024 року, у зв`язку з чим така не є тотожна скарзі від 21.11.2024 року щодо відсутності виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12, що мали місце в п`ятницю 15.11.2024 року і в середу 20.11.2024 року.

Зазначені скарги подані з різних підстав і не є тотожними, згідно положень п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, вважає, що оскаржувана ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі №1309/9120/12 постановлена судом без дотримання вимог закону та з порушенням права стягувача на справедливий судовий захист, що є підставою для її скасування.

02.01.2025 року Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17.06.2025 року, є дата складення повного судового рішення 20.06.2025 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець, зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1, ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тобто гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Судом встановлено, що 21.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Ю.В. та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю.Р. у зв`язку з невчиненням державним виконавцем у п`ятницю 15 листопада 2024 року і в середу 20 листопада 2024 року дій щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі №1309/9120/12.

Відмовляючи оскаржуваною ухвалою у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 від 21.11.2024 року, суд першої інстанції виходив із того, що ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова Кирилюка А.І. від 04 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за поданою ОСОБА_1 скаргою від 22.10.2024 року з аналогічними вимогами та зазначена справа призначена до розгляду, що згідно п.3 ч.1 ст.186 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що скарга ОСОБА_1 подана з підстав, що у п`ятницю 15 листопада 2024 року і в середу 20 листопада 2024 року державний виконавець Шевченківського ВДВС заходи примусового виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 не вчиняв, а Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції не вжило заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання такого рішення.

Заявлені ОСОБА_1 у скарзі вимоги щодо дій/бездіяльності начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабини Ю.В. та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельника Ю.Р. у виконавчому провадженні №70201785 суд першої інстанції вважав загальними.

При цьому, вдавшись до аналізу прохальної частини скарги без розгляду такої по суті, суд не врахував, що скарга ОСОБА_1 від 21.11.2024 року подана у цій справі з підстав невиконання державним виконавцем рішення суду у справі №1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з донькою 15 та 20 листопада 2024 року.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

При цьому, ні Розділ VII ЦПК України, ні Закон України «Про виконавче провадження» не регламентує порядок вирішення питання у разі, якщо скарга не відповідає за своєю формою та змістом вимогам ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, якщо подання позову у будь-якій справі є початковою стадією (етапом), яка завершується прийняттям рішення по суті спору, то питання розгляду скарги у порядку судового контролю належить до заключної стадії та стосується правовідносин виконання вже ухваленого рішення суду у справі.

Тобто, якщо у позовному провадженні суд з тих чи інших підстав може відмовити у відкритті провадження у справі, то стадія виконання судового рішення, як заключна стадія цивільного судочинства, такої можливості чи права суду не передбачає.

При цьому, у частині п`ятій статті 448 ЦПК України зазначено право суду повернути скаргу скаржнику без розгляду у випадку, якщо скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті.

Також, необхідно зазначити, що в оскаржуваній ухвалі суд звертав увагу учасників на недопустимість зловживання процесуальними правами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ЦПК України зобов`язує суд вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч.4 ст.44 ЦПК України).

Так, за змістом частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 20 червня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич