КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 381/1118/14-ц Головуючий у суді першої інстанції - Анапріюк С.П.
Номер провадження № 22-ц/824/7389/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Фастівський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заміну сторони у виконавчому провадженні № НОМЕР_1

та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Фастівський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заміну сторони у виконавчому провадженні № НОМЕР_4,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявами про заміну сторони у виконавчому провадженні, у якій просить суд постановити ухвалу, якою замінити сторону в зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_2, та в об`єднаному виконавчому провадженні НОМЕР_3, які перебувають на виконанні у Фастівському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зі стягувача ОСОБА_2 на стягувача ОСОБА_1 ..

В обґрунтування своїх заявлених вимог вказала, що Фастівський міськрайонний суд Київської області судовим рішенням від 08 квітня 2014 року у справі №381/1118/14-ц стягнув з її батька ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання. На підставі вказаного судового рішення суд видав виконавчий лист, на підставі якого відкрите виконавче провадження НОМЕР_2. За цим виконавчим провадженням її батьку ОСОБА_3 нараховано заборгованість по сплаті аліментів. Водночас її матір ОСОБА_4 , на користь якої стягнуті аліменти на утримання заявниці, покинула її, та її батька у 2012 році, розірвала шлюб з її батьком та уклала шлюб з іншим чоловіком та з вказаного часу проживає окремо.

Також зазначала, що на підставі судових рішень Фастівського міськрайонного суду Київської області та Апеляційного суду Київської області у зв`язку зі зловживанням її матір`ю ОСОБА_2 своїми правами та неодноразовими зверненнями до суду, з її батька ОСОБА_3 , з яким вона проживала, стягувалась на користь ОСОБА_2 , і пеня на заборгованість по сплаті аліментів на її утримання. Загальна сума пені на існуючу заборгованість у розмірі 53 963,04 грн в об`єднаному виконавчому провадженні НОМЕР_3 складає 112 188,37 грн.

В подальшому на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року у справі №381/68/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 визначено місце проживання та реєстрації заявниці разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, Фастівський міськрайонний суд Київської області рішенням від 21 червня 2017 року у справі №381/4642/17 припинив стягнення аліментів на її утримання з батька ОСОБА_3 та стягнув такі аліменти з її матері ОСОБА_2 .

Також заявниця зазначила, що з моменту набрання законної сили рішенням про стягнення аліментів на її утримання з її батька ОСОБА_3 та відкриття державним виконавцем виконавчого провадження її мати як законний представник набула статус стягувача і має право отримувати та розпоряджатися коштами, що призначені для її утримання як неповнолітньої дитини.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 заявник ОСОБА_1 досягла повноліття, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка досягла повноліття, однак продовжила навчання.

Заявник вважає, що в силу ст. 179 СК України аліменти є її власністю. Оскільки їй виповнилась 18 років, а її мати ОСОБА_2 більше 10 років не спілкується, не піклується та не проживає з нею, однак продовжує отримувати аліменти на її утримання та розпоряджатись ними, вважає, що може бути не тільки правонаступником діючого стягувача ОСОБА_2 , але й стороною виконавчого провадження та на власний розсуд самостійно розпоряджатися коштами, які стягуються з боржника на її утримання.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою та просила задовольнити її.

Ухвалами Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2024 року відмовлено повністю у задоволенні заяв ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, та про заміну сторони у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Не погоджуючись із вказаними ухвалами Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2024 року, яким відмовлено повністю у задоволенні заяв ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, та виконавчому проваджені НОМЕР_5 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувані ухвали суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити подані нею заяви.

Доводи своїх апеляційних скарги обґрунтовує тим, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції, оскільки в оскаржуваній ухвалі невірно викладені підстави її звернення до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

У заяві про заміну сторони у виконавчому провадженні вона не посилалася на її права як правонаступника у виконавчому провадженні, а повідомляла суд про те, що рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено, що весь час з моменту народження вона проживала з батьком та перебувала на його утриманні. Місця свого проживання вона не змінювала. За 12 років вона бачила ОСОБА_2 лише декілька разів для вирішення її заяв про зловживання ОСОБА_2 правами.

Вказує, що їй виповнилося 18 років і вона має право самостійно розпоряджатися коштами, які їй призначені.

24 березня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшли відзиви від представника ОСОБА_2 - Вітра С.В. , відповідно до яких просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані ухвали суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційних скаргах вказує, що твердження ОСОБА_1 про невиконання ОСОБА_2 обов`язку щодо утримання дитини, яка знаходилася на повному утриманні свого батька - ОСОБА_3 є такими, що не відповідають дійсності та не слугують підставою для правонаступництва у розумінні статті 422 ЦПК України.

Крім того, посилаючись на правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №693/1065/19 зазначає, що невиконання одним із батьків своїх повноважень щодо утримання дитини, нецільове використання аліментів, право неповнолітньої дитини на самостійне одержання коштів та самостійне розпорядження ними не є підставами для правонаступництва у розумінні статті 442 ЦПК України та частини 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

У судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені про місце, час і розгляд справи належним чином представник ОСОБА_2 - адвокат Вітер С.В. подав заяву про розгляд справи без його участі, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи за відсутності учасників справи.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 08 квітня 2014 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 березня 2014 до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення звернуте до примусового виконання, у зв`язку з чим на підставі нього видано виконавчий лист.

На примусовому виконанні у Фастівському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувають виконавчі провадження ВП НОМЕР_6 та ВП НОМЕР_5 щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_1 .

Також суд встановив, що на підставі рішень Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2015 року стягнуто суму пені в розмірі 41 368,10 грн та рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 березня 2016 року стягнуто суму пені в розмірі 1 707,60 грн з її батька ОСОБА_3 стягнуто пеню на заборгованість по сплаті аліментів на її утримання на користь її матері ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 досягла вісімнадцятирічного віку і вказане, на думку заявниці, є підставою для реалізації нею свого права на отримання аліментів, визначеного статтею 179 СК України, шляхом заміни сторони стягувача у відповідному виконавчому провадженні.

Згідно з повідомленням Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження АСВП № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 381/1118/14-ц від 08 квітня 2014 року виданого Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частина усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

11 червня 2019 року до відділу надійшла ухвала Фастівського міськрайонного суду Київської області по справі № 381/4642/17 (провадження № 2/381/16/19) від 24 січня 2019 року якою вирішено звільнити ОСОБА_3 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частина усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до виповнення дитини повноліття стягнутих за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року, якою звільнено ОСОБА_3 від сплати аліментів з 21 червня 2017 року.

Крім того, з повідомлення Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21 лютого 2023 року за № 15180-8 вбачається, що на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення пені на заборгованість по аліментах, загальна сума боргу складає 112 188, 37 грн.

Суд першої інстанції, з метою об`єктивного розгляду вказаної справи, надіслав запит до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо відомостей про те, на якій стадії виконання перебуває виконавче провадження НОМЕР_3.

Згідно відповіді вбачається, що у відділі перебуває зведене виконавче провадження АСВП НОМЕР_5 з примусового виконання листа №381/1118/14-ц від 08 квітня 2014 року, виданого Фастівським міськрайонним судом Київської області. Станом на 23 грудня 2024 року до відділу не надходили відомості від стягувача ОСОБА_2 про виконання рішення суду боржником, заборгованість складає 169 032, 99 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні виходив, що сторона виконавчого провадження стягувач ОСОБА_2 з виконавчого провадження не вибула. Суд також вказав, що у спірних правовідносинах відсутні визначені ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для заміни сторони виконавчого провадження. Таким чином прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні відповідає з огляду на наступне.

Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частинами першою, другою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

З огляду на викладені норми закону правонаступництво у виконавчому провадженні означає перехід прав і обов`язків сторони виконавчого провадження (стягувача або боржника) від однієї особи (правопопередника) до іншої особи (правонаступника), у зв`язку з правонаступництвом у матеріальних правовідносинах.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Звертаючись із заявами про заміну сторони виконавчого провадження, ОСОБА_1 просила замінити стягувача у виконавчому провадженні про стягнення аліментів у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , на користь якої стягуються аліменти, досягла повноліття.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанцій обґрунтовано зазначив, що підстави переходу права вимоги за рішенням суду про стягнення аліментів до ОСОБА_1 відсутні, оскільки правонаступництва у цих правовідносинах не відбулося.

Досягнення дитиною повноліття, її право на самостійне одержання коштів та самостійне розпорядження ними не є підставами для такого правонаступництва без дотримання передбаченої статтею 442 ЦПК України та частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» умови вибуття сторони виконавчого провадження.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статті 2 ЦПК України однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення.

За змістом статті 129-1 ЦПК України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 18 ЦПК України визначено обов`язковість судового рішення.

У контексті положень статей 129, 129-1 Конституції України, статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 2, 18 ЦПК України виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі.

У пункті 40 рішенні у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Європейський суд з прав людини зазначав, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу- у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постановах Верховного суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №693/1065/19 викладено правовий висновок: « правонаступництво у виконавчому провадженні означає перехід прав і обов`язків сторони виконавчого провадження (стягувача або боржника) від однієї особи (правопопередника) до іншої особи (правонаступника), у зв`язку з правонаступництвом у матеріальних правовідносинах.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Звертаючись із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, ОСОБА_1 просив замінити стягувача у виконавчому провадженні про стягнення аліментів у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 , на користь якого стягуються аліменти, досяг повноліття.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що підстави переходу права вимоги за рішенням суду про стягнення аліментів до ОСОБА_3 відсутні, оскільки правонаступництва у цих правовідносинах не відбулося.

Досягнення дитиною повноліття, її право на самостійне одержання коштів та самостійне розпорядження ними не є підставами для такого правонаступництва без дотримання передбаченої статтею 442 ЦПК України та частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» умови вибуття сторони виконавчого провадження».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що судове рішення є актом судового розгляду справи, його метою є досягнення юридичної визначеності у спірних правовідносинах, воно є обов`язковим до виконання. У резолютивній частині рішення суду знаходить відображення присуд суду, оскільки викладено висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 березня 2014 до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, на підставі рішення суду виникло правовідношення, в якому ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 за встановлених судом умов, визначених відповідно до закону.

Також суд першої інстанції встановив, що на підставі рішення апеляційного суду Київської області від 21.09.2015 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 41368, 10 грн та рішенням апеляційного суду Київської області від 15.03.2016 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 1707, 60 грн на утримання дочки ОСОБА_1 .

Вище вказані судові рішення не виконанні на час розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що посилання заявника на те, що заміна сторони у виконавчому провадженні має відбуватися на підставі статті 179 СК України, є безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до статті 179 СК України самостійне отримання аліментів неповнолітньою дитиною є її правом.

ОСОБА_8 як неповнолітня дочка не зверталася до суду за захистом своїх прав в частині стягнення аліментів із ОСОБА_3 на її користь та рішень судів з цього приводу не надано суду.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України встановлено такий спосіб утримання дитини батьками, як сплата аліментів за рішенням суду одним із батьків на користь іншого з батьків, з ким проживає дитина. Згідно з частиною першою статті 6 СК України передбачено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 червня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв