Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6019/24 Головуючий у 1-й інст. Єригіна І. М.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Павицької Т.М.

за участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/6019/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Єригіної І.М.

в с т а н о в и в:

В квітні 2024 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила, з урахуванням заяви про уточненням позовних вимог, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь пеню за прострочення аліментів у розмірі 103 020,26 грн. на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25 вересня 2007 року у справі № 2-2485 були присуджені аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно починаючи з 18.06.2007 року до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідачем зазначене судове рішення належним чином не виконується та згідно довідки-розрахунку №23.7-45/10343 від 01.05.2024, виданої Городоцьким відділом ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заборгованість по аліментах станом на квітень 2024 року становить 103 020,26 грн., яка не сплачена відповідачем станом на дату звернення до суду з цим позовом.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 103 020,26 грн. за період з червня 2017 по квітень 2024 року та судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.01.2025 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні рішення про задоволення позову послався на те, що згідно з копією розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню №14682259 про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина, станом на 30.04.2024 року борг відповідача перед позивачем по аліментам становить 103 020,26 грн., а відповідно до змісту позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за весь період у розмірі 103 020,26 грн. Розмір нарахованої позивачем неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підтверджується розрахунком, викладеним у позові.

Вказує, що у цьому випадку суд мав би критично оцінити обидва розрахунки заборгованості, які різняться та видані протягом незначного терміну станом на 29.02.2024 та станом на 30.04.2024 з різницею у 72 399,25 грн.

Звертає увагу, що виходячи з постанов заступника начальника Городоцького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального регіонального управління юстиції (м. Київ) Височинської С.С. від 01.03.2024 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання та керування транспортними засобами, станом на 01.03.2024 була заборгованість зі сплати аліментів в сумі 30 621,01 грн.

Надалі, та ж особа - головний державний виконавець Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального регіонального управління юстиції (м. Київ) Височинської С.С. ввела його в оману, у зв`язку з чим він перерахував на розрахунковий рахунок цього відділу ДВС для перерахунку стягувачу 117 512,00 грн., а саме: 07.05.2024 - 40 000,00 грн., 09.05.2024 -63 021,00 грн., 13.05.2024 - 14 491,00 грн.

Вказує, що зі слів державного виконавця Височинської С.С. стало відомо, що ОСОБА_1 відмовилася надати державному виконавцю реквізити рахунку задля перерахування їй вищевказаних коштів. Отже, ОСОБА_1 , на його думку, завідомо діяла з метою створення продовжуваної заборгованості, що має очевидні ознаки зловживання процесуальними правами.

Зазначає, що в оскаржуваному заочному рішенні суд посилається на п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де судам роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, судам необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Однак під час дослідження доказів та ухвалення оскаржуваного заочного рішення суд першої інстанції не врахував ці роз`яснення суду.

Вказує, що 23.10.2024 року у головного державного виконавця Височинської С.С. отримав постанову цього ж державного виконавця від 31.07.2024 року про закінчення виконавчого провадження №14682259. Копія цієї постанови у першу чергу надіслана стягувачу ОСОБА_1 .

Проте позивач не повідомила суд про істотну зміну обставин, які впливають на правильність вирішення справи.

Отже, на його переконання, на момент відкриття провадження у справі і на час розгляду вказаної справи по суті та ухвалення оскаржуваного рішення позивачу було відомо про погашення заборгованості за аліментами та про закінчення виконавчого провадження № 14682259. Однак, позивач зловживаючи процесуальними правами не повідомила суд про зміну обставин, які є істотними.

Позивач скористалася своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 вересня 2024 року без змін. На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що вона звернулася з даним позовом у квітні 2024 року. Позовна заява була підготовлена згідно наявного на той час розрахунку заборгованості ДВС та було визначено ціну позову у сумі 30 621,01 грн. Вказує, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, аліменти не сплачував. Звернувшись зі скаргами щодо бездіяльності ДВС та неодноразово з листами до виконавця, отримала новий розрахунок датований 01.05.2024 по аліментах із зазначенням значно більшого розміру, тому нею було подано уточнену позовну заяву, де згідно довідки-розрахунку №23.7-45/10343 від 01.05.2024 виданої Городоцьким відділом ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заборгованість станом на квітень 2024 року становить 103 020,26 грн.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Мариніна М.О. проти доводів апеляційної скарги заперечила, просила залишити в силі рішення першої інстанції з підстав, викладених у позовній заяві та відзиву на апеляцію.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.05.2006 року (а.с.7).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 2-2485 від 25.09.2007 року, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно починаючи з 18.06.2007 року до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 13.01.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 змінив прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.8).

Постановою ВДВС Новоушицького районного управління юстиції від 10.09.2009 відкрито виконавче провадження №14682259 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 (а.с.12).

Згідно з копією розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню 14682259 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина станом на 30.04.2024 року борг відповідача перед позивачем по аліментам становить 103 020,26 грн. (а.с.31).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені, оскільки його вина як платника аліментів в утворенні заборгованості не спростована, отже наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з червня 2017 по квітень 2024 року у розмірі 103 020,26 грн, в межах заявлених позовних вимог.

Колегія суддів в повній мірі погоджується із таким висновок суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Тлумачення статті 196 Сімейного кодексу України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Сімейним Кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У справі встановлено, відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).

Загальна сума заборгованості відповідача станом на 30.04.2024 року складає 103 020,26 грн., що підтверджується розрахунком, виданим Городоцьким ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального МУ МЮ (м.Київ) від 01.05.2024 (а.с.31).

Відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 2-2485 від 25.09.2007 року, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно починаючи з 18.06.2007 року до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.10).

Звернувшись до суду із уточненим позовом ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 103 020,26 грн., у якості пені за несплачені аліменти за період з 18.06.2007 по 30.04.2024.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Слід зазначити, відповідно до вимог ст. 196 СК України пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, та враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 03 квітня 2019 року у справі№333/6020/16, згідно з якою кількість днів заборгованості відраховується з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), сума неустойки (пені) за весь період складає 103 020,26 грн. (а.с.31).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини ОСОБА_2 , а тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягають до задоволення в розмірі 100% заборгованості за аліментами, виходячи з наступного.

Положеннями ч.1 ст.196 СК України встановлена відповідальність особи за несплату аліментів, яка була законодавцем визначена у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Зазначена норма врегульовує обмеження розміру пені, яка встановлюється як рішенням суду, так і домовленістю між батьками. В той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності з 08.07.2017 р., у вказану норму законодавцем внесені зміни, якими максимальний розмір такої пені обмежено, а саме зазначено, що така пеня не може перевищувати 100% заборгованості за аліментами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що на момент відкриття провадження у справі, на час розгляду вказаної справи по суті та ухвалення оскаржуваного заочного рішення позивачу було відомо про погашення заборгованості за аліментами та про закінчення виконавчого провадження №14682259, оскільки позовну заяву подано 22 квітня 2024 року, а з урахуванням нового розрахунку 30.05.2024 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, яка була вручена відповідачу згідно рекомендованого повідомлення від 04.06.2024. ОСОБА_2 почав здійснювати оплати заборгованості по аліментах лише після звернення позивача до суду з цим позовом, зокрема 07.05.2024 - 40 000,00 грн., 09.05.2024 - 63 000,00 грн., 13.05.2024 - 14 000,00 грн. (а.с.53-54). Таким чином, скаржник допустив прострочення заборгованості починаючи з 01.10.2018 до 13.05.2024. Водночас, при ухваленні рішення розрахунок проведений лише по 22.04.2024 (день звернення до суду), що не перевищує дату погашення заборгованості 13.05.2024.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач належно виконував обов`язок з утримання дитини, зокрема сплативши заборгованість, про що свідчить постанова про закриття виконавчого провадження від 31.07.2024 року, колегія суддів не приймає як такі, що суперечать установленим судами обставинам справи та відомостям, викладеним позивачем у поданих до суду процесуальних документах, зокрема, позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу. Крім того, належних та допустимих доказів вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання та виникнення заборгованості зі сплати аліментів з 01.10.2018 не з його вини, ОСОБА_2 суду не надав.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність передбачених частиною першою статті 196 СК України підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі, яка не перевищує розміру заборгованості за аліментами.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 вересня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 червня 2025 року.

Головуючий Судді