Справа № 342/1328/24
Провадження № 2/342/128/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Андріюк І.Г.

секретаря судового засідання Малик Г.В.

з участю відповідачки ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадженні у залі суду міста Городенка справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - Товариства) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідачки на користь Товариства суму заборгованості у розмірі 68 421,6 грн, сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.11.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, укладено електронний договір № 7312150 про надання споживчого кредиту.

Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 1364-ОД від 20.11.2023.

Сума наданого відповідачу кредиту становить 17 000 грн строком на 360 днів (дата повернення кредиту 20.11.2024), періодичність сплати платежів кожні 30 днів із стандартною процентною ставкою 1,99 % в день, що застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п.1.4 цього договору.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало повністю та надало їй кредит в сумі 17 000 грн шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25.07.2024 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ ФК «Фінтранс Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 25.07/24-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Заборгованість за кредитним договором відповідача склала: сума кредиту 17 000 грн, сума процентів за користування кредитом 31 123,60 грн, а всього 48123,60 грн.

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідачку шляхом направлення на її електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань утворилася заборгованість, що становить 68 421,60 грн та складається з: 17 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 31 123,60 грн нараховані проценти, 20 298 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, нарахованими позивачем за 60 календарних днів.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконує свої зобов`язання по договору, позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушених прав.

Провадження у даній справі відкрито 04.11.2024, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою від 21.01.2025 замінено назву позивача по справі з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».

11.03.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Репало О.О. подав відзив на позовну заяву, просив позов задовольнити позов в частині стягнення з відповідачки 17 000 грн, в решті відмовити.

Зазначив, що посилання позивача на обізнаність відповідачки з умовами договору шляхом надсилання цифрової комбінації не доводить того факту, що відповідачка ознайомилась з умовами наданого договору та могла оцінити їх. Зазначив, що у даному випадку не підлягають до застосування правила ч.1 ст.634 ЦК України. При обраному позивачем способі укладення договору неможливо чітко встановити, які саме правила були надані для ознайомлення відповідачу, які основні умови надання кредиту було погоджено сторонами та чи відповідає текст договору, який підписала відповідач, тому, який подано до суду. Враховуючи відсутність належного та допустимого доказу ознайомлення з умовами кредиту та його основними частинами, вважають неправомірним нарахування та стягнення процентів та комісії за надання коштів. Зазначив, що ОСОБА_1 повністю не розуміла значення своїх дій, не до кінця усвідомлювала їх наслідки, як пересічний споживач не уявляла, яку суму відсотків повинна повернути, діяла всупереч власним інтересам, оскільки кошти їй необхідні були у стислі строки та вона не мала можливості тверезо оцінити наслідки укладення вказаного договору. Також зазначено, що на вебсайті вказано, що позика надається під 1% на день, на що розраховувала відповідачка. Щодо процентів, нарахованих первісним кредитором, позивачем надано розрахунок заборгованості від 26.11.2023, згідно якого нарахування процентів за користування кредитними коштами відбувалося з 26.11.2023 по 26.02.2024 включно. Починаючи з 27.02.2024 до 25.07.2024 проценти не нараховувалися, вважають, що сторона позивача припинила нарахування процентів внаслідок закінчення строку договору, на який погоджувалася відповідач. Вважають подальше нарахування процентів після зміни кредитора порушенням умов первинного договору. Також витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн є завищеними та необґрунтованими, просять зменшити таку суму до 3000 грн.

12.03.2025 представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» подала відповідь на відзив, просив позов задовольнити.

У відповіді на відзив зазначено, що примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 Закону «Про електронну комерцію» є оригіналом такого документу. Електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з особливостями щодо укладення таких договорів. На підтвердження укладення договору позивачем було надано електронний доказ у паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «С8565», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису відповідно до вимог ч.6,8 ст.11 і ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідачка ознайомилась та погодилась з умовами договору, а тому сторони досягли істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. Кредитні кошти відповідачці перераховувались за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб, передбачений умовами кредитного договору на відповідну банківську картку. Укладаючи кредитний договір, сторони передбачили нарахування процентів за ставкою 1,99 %. 26.12.2023 відповідачка не здійснила оплату процентів згідно графіку платежу та не повернула тіло кредиту. Позивачем нараховано проценти за 60 календарних днів (25.07.2024-22.09.2024) в межах строку договору. Отже, нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими у рамках кредитного договору, здійснювалися у межах користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства на підставі умов кредитного договору.

На виконання вимог чинного законодавства ні первісним кредитором, ні позивачем не здійснювалось нарахування неустойки та пені за невиконання умов договору. Зазначила, що нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідачку шляхом направлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення.

02.04.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Репало О.О. подав заперечення, зазначивши, що повернення тіла кредиту у розмірі 17000 грн є цілком законним та логічним. Наголосив, що відповідачка розраховувала, що розмір позики становить 1%, як зазначено на вебсайті, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на суму 17 000 грн, в решті позову відмовити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника Товариства.

Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні представник відповідачки адвокат Репало О.О. щодо вимог позову частково заперечив, просив задовольнити позовні вимоги у частині стягнення з відповідачки боргу за тілом кредиту у розмірі 17000 грн, в решті вимог відмовити.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши у судовому засіданні представника відповідачки, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 26.11.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитор) та відповідачкою ОСОБА_1 укладено договір № 7312150 про надання споживчого кредиту, який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до п. п. 1.1.-1.8.2 договору, ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу кредит в розмірі 17000 грн, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів 30 днів, стандартна процента ставка 1,99% в день, знижена процентна ставка 1,393% в день, яка застосовується за умови сплати відповідачем в строк до 26.12. 2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, коштів у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту; орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою 29653, 85% річних, а з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 18 1721,04% річних; орієнтовна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою становить 138788 грн, а із застосування зниженої процентної ставки 135743,30 грн.

Відповідно до листа № 20240809-2.2 від 09.08.2024, наданого ТОВ «Пейтек Україна» 26.11.2023 року, 17000 гривень зараховано на картку, маска картки НОМЕР_1 .

Згідно довідки АТ «Ощадбанк» від 25.11.2024 №46/12-11/144607/2024/ВТ в установі АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 емітовано банківську платіжну картку № НОМЕР_2 та зараховано 27.11.2023 року 17 000 грн на поточний рахунок, для обслуговування якого емітовано зазначену платіжну картку. Оскільки вказані кошти перераховані з використанням транзитного рахунку в АТ «Ощадбанк» в програмному забезпеченні Банку відсутня інформація щодо безпосереднього відправника коштів.

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, заборгованість відповідачки перед ТОВ «Авентус Україна» станом на 24.07.2024 року становила 48 123,60 грн, з яких: 17 000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 31 123,60 грн заборгованість за нарахованими процентами.

25.07.2024 року між ТОВ «Авентус України» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 25.07/24-Ф.

У відповідності до п.п. 1 вказаного договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Відповідно до рішення № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року, Товариство змінило назву на «Фінтраст Капітал».

На підставі договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Доцільно зазначити, що суду не надано доказів оскарження відповідачкою договору факторингу № 25.07/24-Ф від 25.07.2024 в частині переданої позивачу вимоги за кредитним договором №№ 7312150 від 26.11.2023.

Згідно з даними Витягу з реєстру боржників за вказаним договором факторингу, позивач отримав право вимоги до відповідачки за кредитним договором від 26.11.2023 року № 7312150 у розмірі 48 126,60 , з яких: 17000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 31123,60 грн заборгованість за нарахованими процентами.

Позивачем нараховано проценти за 60 календарних днів (25.07.2024- 22.09.2024) в межах строку кредитного договору, а саме: 20 298 за стандартною процентною ставкою 1, 99%.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо розміру отриманого та погашеного тіла кредиту за кредитним договором.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).

Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У ст. 1049 ЦК України закріплено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормами ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору, укладеного в електронній формі, та всупереч умовам договору відповідачка не виконала своїх зобов`язань, не погасила заборгованість за договором, тобто між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 отримала та користувалася кредитними коштами у розмірі 17 000 грн, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється стороною відповідача, в добровільному порядку їх не повернула, а тому є правові підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17 000 гривень.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 31123,60 грн та нарахованими позивачем процентами за 60 календарних днів (25.07.2024- 22.09.2024) 20 298 грн, суд враховує висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі №444/9519/12, та від 04.07.2018 в справі № 310/11534/13, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Сторони у кредитному договорі погодили строк його дії, який становить 360 днів (з 26.11.2023 по 20.11.2024), періодичність платежів зі сплати процентів 30 днів.

Умовами договору споживчого кредиту, укладеного з ОСОБА_1 , передбачено нарахування відсотків після місячного строку дії договору 26.12.2023, оскільки умовами договору передбачено його автоматичну пролонгацію.

Із розрахунків заборгованості, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося ТОВ «Авентус Україна» в період 26.11.2023 по 26.02.2024, та з 25.07.2024 по 22.09.2024 (позивачем), тобто в межах строку, передбаченого договором.

Щодо нарахованих відсотків, які підлягають стягненню з відповідачки, враховуючи зазначення представником відповідача у відзиві на позовну заяву про застосування 1% денної процентної ставки, суд зважає на таке.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства.

Кредитний договір між сторонами укладено 26.11.2023 року, до набрання чинності цим Законом. Разом з тим його дія продовжувалась після набрання ним чинності. Відтак, із наданих позивачем розрахунків заборгованості встановлено, що проценти за період з 26.11.2023 по 26.02.2024 нараховані з дотриманням норм законодавства за процентною ставкою 1,99 %.

Проте розмір заборгованості, нарахований позивачем за 60 календарних днів, з 25.07.2024 по 20.08.2024 підлягає перерахунку, виходячи з встановленого п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимального розміру денної процентної ставки 1,5% та з 21.08.2024 по 22.09.2025, виходячи з максимального розміру денної процентної ставки 1%, та вказана сума становить 12 495 грн (17000 грн х 1,5% х 27 днів = 6885 грн; 17 000 грн х 1% х 33 дні = 5610 грн), а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь кредитора ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованості за відсотками за користування кредитом в загальному розмірі 43 618,60 (31 123,60 + 12 495) гривень.

З урахуванням викладеного, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 7312150 про надання споживчого кредиту у розмірі 60 618,6 грн, з яких: 17 000,00 грн сума заборгованості за основним боргом; 43 618,60 грн сума заборгованості по процентах за користування кредитом, а в решті вимоги позову до задоволення не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України).

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).

З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються копією договору про надання правової допомоги від 26.08.2024 № 26/08/2024, укладеним між Товариством та адвокатом Городніщєвою Є.О., актом приймання-передачі наданих послуг №197 від 21.10.2024 до договору №26/08-2024 від 26.08.2024, рахунком на оплату №5210-21/10-2024 від 21.10.2024.

Враховуючи наведене, клопотання представника відповідачки про зменшення витрат на правову допомогу, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, суд вважає що заявлені позивачем витрати у сумі 10 000 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим представником обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2146 грн.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 549, 551, 611, 612, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.12,81, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», суму заборгованості за договором позики від 26.11.2023 року № 7312150 про надання споживчого кредиту у розмірі 60 618,60 (шістдесят тисяч шістсот вісімнадцять) гривень 60 копійок, що складається із суми заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17 000 (сімнадцяти) тисяч гривень, суми заборгованості за процентами у розмірі 43 618,60 (сорок три тисячі шістсот вісімнадцять гривень 60 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2146 гривень та 3000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», , місцезнаходження: вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2, м. Київ, 03150.;

Відповідачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено та проголошено 30.06.2025.

Суддя: Андріюк І. Г.