Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/1759/19
Провадження 6/552/69/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

з секретарем судового засідання Резніченко О.С.,

за участю

представника боржника ОСОБА_1 ,

представника Міністерства юстиції України та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мазур О.О.,

розглянувши в м. Полтаві в приміщенні Київського районного суду м. Полтави заяву ОСОБА_2 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення в цивільній справі № 552/1759/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, -

В С Т А Н О В И В :

16.04.2025 до Київського районного суду м. Полтави надійшла заява ОСОБА_2 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення в цивільній справі № 552/1759/19.

Заява обґрунтована тим, що постановою Полтавського апеляційного суду від 18.09.2019 в даній справі позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії задоволено, визнано незаконним вивезення та утримування ОСОБА_3 на території України малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано ОСОБА_3 повернути малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця її постійного проживання Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, зобов`язано ОСОБА_3 передати малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для забезпечення повернення дитини до постійного місця проживання до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Витрати, пов`язані з поверненням малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії покладено на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказував, що відповідач ОСОБА_3 з 2019 року по теперішній час рішення не виконала, протягом тривалого часу всіляко ухиляється від його виконання.

Вважає, що резолютивна частина судового рішення не містить чіткого механізму дії.

В поданій до суду 16.04.2025 заяві заявник просив встановити спосіб і порядок виконання судового рішення Полтавського апеляційного суду від 18.09.2019 щодо забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Британії та Північної Ірландії у справі № 552/1759/19 шляхом встановлення можливості застосування відібрання дитини, як заходу, що забезпечуватися виконання рішення суду і негайне повернення дитини до країни постійного проживання, та встановлення обов`язку Міністерства юстиції України здійснити відібрання дитини та передати її батькові при невиконанні рішення боржником.

08.05.2025 до суду надійшли заперечення щодо заяви від ОСОБА_3 .

Свої заперечення ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що заявником не доведено обставини, що ускладнюють виконання рішення суду, неможливо говорити, що заявник вичерпав усі можливі методи виконання рішення. Вважає, що відібрання дитини не може розглядатися як порядок виконання рішення суду. В задоволенні заяви просила відмовити.

27.05.2025 заявник ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_5 подав до суду заяву про встановлення способу та порядку виконання судового рішення (сформовано в системі «Електронний суд» 27.05.2025), в якій просив встановити спосіб і порядок виконання судового рішення Полтавського апеляційного суду від 18.09.2019 у справі №552/1759/19 шляхом встановлення такого порядку виконання рішення суду: зобов`язати ОСОБА_3 повернути малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця її постійного проживання до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії; зобов`язати ОСОБА_3 протягом двомісячного строку з дати винесення ухвали про встановлення способу і порядку виконання судового рішення оформити проїзний документ на ім`я малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або відповідні документи для в`їзду дитини на територію Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії для повернення її до місця постійного проживання. Зобов`язати Міністерство юстиції України забезпечити допомогу ОСОБА_3 у поверненні разом з малолітньою ОСОБА_4 до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, з наступним покладенням понесених витрат на ОСОБА_3 . З метою мінімізування травмування психіки дитини та встановлення перехідного періоду для відновлення стосунків батька ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 забезпечити контакт шляхом зобов`язання матері дитини ОСОБА_3 : забезпечувати спілкування (контакт) малолітньої ОСОБА_4 з батьком - ОСОБА_2 , шляхом відеозв`язку, телефонного зв`язку, зокрема, з використанням соціальних мереж (Telegram, Viber, WhatsApp) та/або програми Zoom (перекладача, за необхідності) через день у вечірній вільний час дитини згідно з її графіком протягом двох годин та щовихідних (субота та неділя) з 12 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. терміном на 1 місяць з дати винесення ухвали про встановлення способу та порядку виконання судового рішення; після спливу місячного строку спілкування он-лайн забезпечувати побачення та спілкування малолітньої ОСОБА_4 з батьком - ОСОБА_2 , під час перебування батька на території України, шляхом періодичних побачень батька з дитиною у присутності працівників служби у справах дітей міста Полтави та психологів (перекладача, за необхідності) у приміщенні служби у справах дітей міста Полтави за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 45, кім. 201, протягом двох тижнів щовівторка, щосереди та щосуботи з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., протягом наступних двох тижнів за місцем проживання дитини або в парках, скверах, розважальних закладах, спортивних майданчиках та інших об`єктах дитячої інфраструктури щовівторка, щосереди та щосуботи в певний проміжок часу. У разі відмови ОСОБА_3 добровільно повернутися або у разі неповернення до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії разом з малолітньою ОСОБА_4 після спливу двомісячного строку з дати винесення ухвали про встановлення способу і порядку виконання судового рішення доручити Міністерству юстиції України здійснити відібрання малолітньої ОСОБА_4 та передачу ОСОБА_2 для повернення до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Просила також зобов`язати Міністерство юстиції України здійснити звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння ОСОБА_3 (відомого державному виконавцю на момент проведення виконавчих дій) з метою здійснення відібрання малолітньої ОСОБА_4 та передачу батькові, у разі ухилення Відповідачки від виконання рішення суду в частині відібрання дитини та передачі батькові для повернення до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, шляхом будь-якого перешкоджання проведенню виконавчих дій (більше трьох разів). Просила зобов`язати Міністерство юстиції України здійснити звернення до суду з поданням про тимчасове влаштування дитини до Полтавського відділення КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Полтавської обласної ради (Полтавська область, Миргородський район, місто Гадяч, вулиця Травнева, будинок, 23) у межах здійснення виконавчих дій щодо відібрання дитини в рамках виконавчого провадження для передачі останньої в подальшому батькові для повернення до місця постійного проживання, у разі ухилення Відповідачки від виконання рішення суду в частині відібрання дитини та передачі батькові для повернення до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, шляхом будь-якого перешкоджання проведенню виконавчих дій (більше трьох разів). Зобов`язати Міністерство юстиції України після здійснення відібрання дитини здійснити тимчасове влаштування малолітньої ОСОБА_4 до Полтавського відділення КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Полтавської обласної ради (Полтавська область, Миргородський район, місто Гадяч, вулиця Травнева, будинок, 23) до моменту передачі батькові ОСОБА_2 . Доручити Міністерству юстиції України вжити всіх необхідних заходів у межах міжнародного правового співробітництва для виконання рішення та повідомити про виконання постанови центральний орган Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Міністерство юстиції України 29.05.2025 подало до суду письмові заперечення, в яких міністерство зазначило, що Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області в інтересах ОСОБА_2 зверталося до суду з відповідним позовом. Постановою Полтавського апеляційного суду від 18.09.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 11.12.2019, рішення Київського районного суду м. Полтави від 11.05.2019 було скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. Визнано незаконним вивезення та утримування ОСОБА_3 на території України малолітньої дитини, зобов`язано відповідача повернути дитину до місця її постійного проживання - Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку зобов`язано ОСОБА_3 передати малолітню дитину батькові для забезпечення повернення дитини до постійного місця проживання до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

На стадії апеляційного розгляду, 19.06.2019 Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області, посилаючись на пункт 10 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 952 від 10.07.2016, та звернення позивача за правовою допомогою до адвоката, повідомило Полтавський апеляційний суд про припинення представництва позивача у справі відповідно до частини 4 статті 64 Цивільного процесуального кодексу України.

В своїх поясненням Міністерство зазначило, що у зв`язку із зверненням ОСОБА_2 до адвоката, Мін`юст не сприяє одержанню заявником в суді виконавчого документа у разі відмови особи, з якою проживає дитина, добровільно виконати рішення суду, не роз`яснює порядок його пред`явлення до виконання в орган державної виконавчої служби та на прохання заявника не пред`являє виконавчий документ в орган державної виконавчої служби.

Також в своїх запереченням Міністерство юстиції вказувало, що рішення про повернення дитини відповідно до вимог Конвенції 1980 року виконуються органами державної виконавчої служби. Міністерство юстиції України входить в систему органів примусового виконання рішень, проте не є органом державної виконавчої служби, отже, вимога заяви про встановлення обов`язку Мін`юсту здійснити відібрання дитини та передачі її під опіку батькові при невиконанні рішення боржником є: заміною боржника оскільки виконання рішення є обов`язком саме боржника, боржником у даному випадку є ОСОБА_3 , матір незаконно вивезеної із сполученого королівства дитини; суперечить приписам Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Закону України «Про виконавче провадження», оскільки до компетенції органів державної виконавчої служби належить вжиття примусових заходів, спрямованих на виконання боржником його обов`язку. Натомість, у заяві пропонується перекласти такий обов`язок боржника на Міністерство юстиції; вжиття примусових заходів при виконанні рішень про відібрання дитини належить до компетенції органів державної виконавчої служби, до переліку яких Міністерство юстиції не належить; заявник обрав собі представника (адвоката), що згідно з пунктами 10-12 Порядку № 952 виключає компетенцію Міністерства юстиції та його територіальних органів. Вважає, що спосіб виконання судового рішення, про який йде мова в заяві, а саме про відібрання дитини, узгоджується з приписами статті 64 Закону України «Про виконавче провадження». Просить відмовити у задоволення заяви ОСОБА_2 у частині встановлення обов`язку Міністерства юстиції України здійснити відібрання дитини та передати її під опіку батькові при невиконанні рішення боржником. У частині заяви щодо застосування відібрання дитини як заходу, що забезпечуватиме виконання рішення суду і негайного повернення дитини до країни постійного проживання ухвалити законне та обґрунтоване рішення на підставі наданих сторонами доказів.

11.06.2025 до суду надійшли письмові заперечення ОСОБА_3 за заяву.

В своїх запереченнях боржник зазначає, що в заяві про встановлення способу та порядку виконання судового рішення представник просить здійснити відібрання дитини у матері, але даний спір розглядається в межах Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, а відібрання дитини самостійний спосіб захисту, який підлягає застосуванню у визначених законом випадках. Вважає, що запропонований позивачем спосіб виконання судового рішення в даній справі фактично змінює зміст резолютивної частини постанови Полтавського апеляційного суду від 18.09.2019 в справі № 552/1759/19.

ОСОБА_3 просила відмовити в задоволенні заяви про встановлення порядку та способу виконання судового рішення в повному обсязі.

Представник заявника ОСОБА_6 в судове засідання неодноразово не з`явилася, участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції на прийняла, 26.06.2025 подала до суду заяву, в якій просила розглянути заяву без участі заявника та представника.

В судовому засіданні представник боржника просив відмовити в задоволенні заяви з підстав, які зазначені в поданих до суду письмових запереченнях.

Представник Міністерства юстиції України та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заяви щодо покладення зобов`язань на Міністерство юстиції України, в решті вимог ухвалити законне та обґрунтоване рішення на підставі наданих доказів.

Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши матеріали та дослідивши докази, приходить до таких висновків.

Як встановлено судом, 20.09.2018 до Мін`юсту як Центрального органу з виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року (далі Конвенція 1980 року), через Центральний орган Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії надійшла заява ОСОБА_2 про сприяння поверненню дитини до Сполученого Королівства великої Британії та Північної Ірландії.

22.10.2018 Міністерство юстиції через Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області звернулося до матері дитини - ОСОБА_3 з метою роз`яснення положень Конвенції 1980 року та отримання згоди на добровільне повернення дитини.

02.11.2018 ОСОБА_3 надала письмові пояснення, відповідно до яких вона відмовилась добровільно повернути дитину.

Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області в інтересах ОСОБА_2 в березні 2019 року звернулося до Київського районного суду м. Полтави.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11.05.2019 в справі № 552/1759/19 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18.09.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 11.12.2019, рішення Київського районного суду м. Полтави від 11.05.2019 скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. Визнано незаконним вивезення та утримування ОСОБА_3 на території України малолітньої дитини, зобов`язано відповідача повернути дитину до місця її постійного проживання - Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку зобов`язано ОСОБА_3 передати малолітню дитину батькові для забезпечення повернення дитини до постійного місця проживання до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Встановлено та підтверджено матеріалами цивільної справи, що на стадії апеляційного розгляду, 19.06.2019 Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області, посилаючись на пункт 10 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 952 від 10.07.2016, та звернення позивача за правовою допомогою до адвоката, повідомило Полтавський апеляційний суд про припинення представництва позивача у справі відповідно до частини 4 статті 64 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Зазначена обставина відображена в тексті постанови апеляційного суду.

Таким чином, у зв`язку із зверненням ОСОБА_2 до адвоката, Мін`юст станом на час вирішення даної заяви судом, не сприяє одержанню заявником в суді виконавчого документа у разі відмови особи, з якою проживає дитина, добровільно виконати рішення суду, не роз`яснює порядок його пред`явлення до виконання в орган державної виконавчої служби та на прохання заявника не пред`являє виконавчий документ в орган державної виконавчої служби.

На виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 18.09.2019 у справі № 552/1759/19 видано виконавчий лист № 552/1759/19, який було пред`явлено на примусове виконання, станом на час розгляду даної заяви судом судове рішення про повернення малолітньої дитини до місця її постійного проживання - Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії не виконано.

Згідно зі статтями 55, 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Питання відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання, врегульовано нормами ст. 435 ЦПК України, відповідно до якої за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Звертаючись до суду з відповідною заявою, заявник обґрунтовує її тим, що боржник ОСОБА_3 з 2019 року ухиляється від виконання судового рішення, а резолютивна частина судового рішення не містить чіткого механізму дії.

Судом встановлено, що дійсно добровільно судове рішення не виконано, органами державної виконавчої служби зазначене судове рішення у справі № 552/1759/19 про повернення малолітньої дитини до місця постійного проживання Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії виконується протягом тривалого часу.

Той факт, що вищевказане свідчить про порушення вимог статті 129-1 Конституції України, частини першої статті 18 ЦПК України, підтверджено окремою ухвалою від 16.04.2025 в справі № 545/3933/21, провадження № 61-23св25 Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

Разом з тим, твердження заявника про те, що резолютивна частина судового рішення не містить чіткого механізму дії не відповідає дійсності.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18.09.2019 в даній справі визначено, що у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, зобов`язано ОСОБА_3 передати малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для забезпечення повернення дитини до постійного місця проживання до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Щодо способів і порядку виконання судового рішення, які просить застосувати заявник, суд виходить з такого.

Першочергово заявник просить зобов`язати ОСОБА_3 повернути малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця її постійного проживання до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Зазначене зобов`язання відповідає резолютивній частині судового рішення в справі № 552/1759/19, яке пред`являлося на примусове виконання, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав констатувати таке зобов`язання в порядку зміни способу виконання рішення.

Також постановою Полтавського апеляційного суду від 18.09.2019 у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, зобов`язано ОСОБА_3 передати малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові ОСОБА_2 для забезпечення повернення дитини до постійного місця проживання до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Витрати, пов`язані з поверненням малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії покладено на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, зобов`язано матір передати малолітню дитину батькові для забезпечення повернення дитини до постійного місця проживання, та саме на батька дитини, на ОСОБА_2 , покладено витрати пов`язані з поверненням дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії у разі невиконання матір`ю дитини зобов`язань з повернення дитини до країни походження.

Відповідно вимоги заяви про зобов`язання ОСОБА_3 протягом двомісячного строку з дати винесення ухвали про встановлення способу і порядку виконання судового рішення оформити проїзний документ на ім`я малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або відповідні документи для в`їзду дитини на територію Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії для повернення її до місця постійного проживання, суперечать змісту судового рішення, щодо якого подано заяву про зміну способу його виконання, змінюють його суть, перекладаючи певні зобов`язання ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

Окрім того, як зазначалося судом, на стадії апеляційного розгляду, 19.06.2019 Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області, посилаючись на пункт 10 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 952 від 10.07.2016, та звернення позивача за правовою допомогою до адвоката, повідомило Полтавський апеляційний суд про припинення представництва позивача у справі.

Міністерство юстиції України виконує функції центрального органу за Конвенцією безпосередньо та через його територіальні органи.

Фізична або юридична особа, яка має право на опіку (піклування) над дитиною, може звернутися до Міністерства юстиції або центрального органу будь-якої іншої держави, що є Стороною Конвенції, із заявою про сприяння поверненню дитини в державу її постійного місця проживання відповідно до статті 8 Конвенції (незалежно від напрямку її вивезення (переміщення) - з-за кордону на територію України чи з території України за кордон) або заявою про забезпечення реалізації права доступу до дитини відповідно до статті 21 Конвенції.

Процедура розгляду заяви про повернення дитини з України в іноземну державу врегульована пунктами 9-17 Порядку № 952.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 952 заходи, передбачені підпунктами 14-21 пункту 9 цього Порядку, не здійснюються у разі, коли заявник звернувся до адвоката або іншим чином призначив представника.

Як встановлено судом, в даній справі заявник ОСОБА_2 звернувся до адвоката, через якого подав до суду заяву, яка є предметом розгляду.

Таким чином, у зв`язку із зверненням ОСОБА_2 до адвоката, Мін`юст не сприяє одержанню заявником в суді виконавчого документа у разі відмови особи, з якою проживає дитина, добровільно виконати рішення суду, не роз`яснює порядок його пред`явлення до виконання в орган державної виконавчої служби та на прохання заявника не пред`являє виконавчий документ в орган державної виконавчої служби.

Відповідно судом не можуть бути покладені жодні зобов`язання на Міністерство юстиції України, враховуючи ту обставину, що заявник звернувся до адвоката.

Окрім того, згідно з пунктом 11 Порядку № 952, примусове виконання рішення суду про зобов`язання боржника повернути дитину здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами, органами державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 19 Конституції України посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, визначено, що Міністерство юстиції є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб).

На підставі статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

У відповідності до статті 6 вказаного закону систему органів примусового виконання рішень становлять:

Міністерство юстиції України;

органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень);

відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень;

відділи державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судові рішення про повернення дитини відповідно до вимог Конвенції 1980 року виконуються органами державної виконавчої служби. Перелік зазначених органів наведено у пункті 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5.

Міністерство юстиції України входить в систему органів примусового виконання рішень, проте не є органом державної виконавчої служби.

Вимога заяви про встановлення певних зобов`язань на Мін`юст, як то зобов`язання Міністерство юстиції України забезпечити допомогу ОСОБА_3 у поверненні разом з малолітньою ОСОБА_4 до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії; доручення Міністерству юстиції України здійснити відібрання малолітньої ОСОБА_4 та передачу ОСОБА_2 , зобов`язання Міністерство юстиції України здійснити звернення до суду з поданнями про примусове проникнення до житла чи іншого володіння ОСОБА_3 та про тимчасове влаштування дитини до Полтавського відділення КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Полтавської обласної ради, доручення Міністерству юстиції України вжити всіх необхідних заходів у межах міжнародного правового співробітництва не можуть бути задоволені.

Заявляючи відповідні вимоги в порядку зміни способу виконання судового рішення заявник фактично просить замінити боржника у виконавчому провадженні, з ОСОБА_3 на Міністерство юстиції України, яке не є стороною.

Щодо встановлення можливості застосування відібрання дитини як заходу, що забезпечуватиме виконання рішення суду і негайного повернення дитини до країни постійного проживання суд враховує наступне.

Предметом розгляду в даній справі № 552/17596/19 є питання повернення дитини до Сполученого Королівства великої Британії та Північної Ірландії в аспекті Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року.

Предметом розгляду в даній справі не було та не могло бути питання відібрання дитини.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16.04.2025 (справа № 545/3933/21, провадження № 61-23св25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відібрання дитини) зазначив, що за наявності судового рішення про повернення дитини відповідно до Гаазької конвенції 1980 року, яке набрало законної сили, але залишається невиконаним, та відсутності наданої відповідно до Гаазької конвенції про батьківську відповідальність 1996 року згоди компетентного органу іноземної держави, до якої підлягає поверненню дитина, на здійснення юрисдикції національними судами України вирішення питання про визначення місця проживання дитини не належить до юрисдикції національних судів України, а у разі встановлення вказаних обставин під час розгляду цивільної справи провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Запропонований позивачем спосіб виконання судового рішення в даній справі шляхом відібрання дитини змінює зміст резолютивної частини постанови Полтавського апеляційного суду від 18.09.2019 в справі № 552/1759/19 та є вимогою, яка не належить до юрисдикції Київського районного суду м. Полтави.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку про безпідставність поданої до суду заяви та відмову в її задоволенні повністю.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення в цивільній справі № 552/1759/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний термін апеляційної скарги.

Повний текст ухвали судом складено 30.06.2025.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко