Дата документу 11.06.2025 Справа № 336/8121/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/8121/24 Головуючий у 1-й інстанції: Звєздова Н.С.
Провадження № 22-ц/807/1144/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Скользнєвої Валерії Владиславівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2024 року, ухваленим у цивільній справі № 336/8121/24, було задоволено частково позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитними договорами №001 від 19.01.2020 та №001 від 21.09.2021, яка утворилась станом на 04.06.2024, у сумі 96 153,56 гривень.

У задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором №001 від 21.09.2021 у виді комісії за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 19 611,54 гривень відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 012,03 гривень.

28 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Скользнєва В.В. направила до суду заяву про перегляд вказаного заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2024 року, в якій просила: прийняти заяву про перегляд заочного рішення до розгляду; поновити строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду; скасувати вищевказане заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін для надання можливості відповідачу обґрунтувати свої заперечення проти вимог позивача.

В обґрунтування заяви представник відповідача посилалася на те, що зі змістом заочного рішення ознайомилася 13.03.2025 року. ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про існування справи, адже вона розглядалася в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач жодних листів від суду не отримувала, що є підставою для поновлення визначеного законом строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2025 року прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Заяву адвоката Скользнєвої В.В. про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2024 у справі № 336/8121/24 за позовом АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Скольнєва В.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що положеннями ЦПК України не передбачено обов`язку сторони по справі разом із заявою про перегляд заочного рішення суду надавати окрему заяву про поновлення строків на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду. А тому представник скаржника просила поновити строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду в прохальній частині заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 336/8121/24.

Також, у заяві про перегляд заочного рішення було посилання на поважність пропуску строків на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду разом із посиланням на ст. 127 ЦПК України.

Отже, твердження суду першої інстанції щодо відсутності клопотання про поновлення процесуальних строків на звернення із заявою про перегляд заочного рішення не відповідає змісту заяви про перегляд заочного рішення, в якій містилось відповідне клопотання із аргументацією поважності причин поновлення процесуальних строків із посиланням на відповідні норми цивільного процесуального законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції зазначив, що відсутність заяви про поновлення строку обґрунтована тим, що представнику відповідача про існування заочного рішення стало відомо лише 13.03.2025, заява про ознайомлення з матеріалами справи була подана раніше - 06.03.2025, що дає суду підстави вважати про обізнаність представника відповідача про існування заочного рішення. Коли стало відомо відповідачці ОСОБА_1 про існування заочного рішення взагалі нічого не зазначено. З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване заочне рішення суду було прийнято 29.11.2024, про нього представник заявника дізнався начебто 13.03.2025, таким чином, представник заявника пропустила строк, встановлений законодавцем на подання заяви про його перегляд. Окрім того, клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку не заявлено. Тому суд дійшов висновку про необхідність залишення вказаної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення з заявою про перегляд заочного рішення.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Згідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, навела такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу: передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення; оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Причину пропуску строку можна вважати поважною, якщо вона відповідає одночасно всім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлюють чи ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, що виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) цю обставину підтверджено належними й допустимими засобами доказування.

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа "Мушта проти України"); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи "Рябих проти Росії", "Устименко проти України"); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи "Безруков проти Росії", "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania)).

Право на поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення виникає саме з дати вручення копії заочного рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23) зазначено, що надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, тощо.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення, представник ОСОБА_1 адвокат Скольнєва В.В. вказала, що ОСОБА_1 не отримувала копії даного рішення, зі змістом заочного рішення адвокат Скольнєва В.В. ознайомилася 13.03.2025 року, а також зазначила вказані вище обставини, тому просила поновити строк для подачі відповідної заяви про його перегляд.

Залишаючи без розгляду заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Скользнєвої В.В. про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2024 року у справі №336/8121/24, суд першої інстанції виходив із того, що заявником пропущено строк звернення з заявою про перегляд заочного рішення, а з відповідним клопотанням заявник не звертався.

Разом із тим, як вбачається з заяви про перегляд заочного рішення (а.с. 140-143), адвокат Скользнєва В.В., серед іншого, просила суд поновити строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду.

Проте, з огляду на зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд на зазначене клопотання уваги не звернув, а навпаки зазначив про відсутність останнього.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Скользнєвої Валерії Владиславівни задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2025 року у цій справі скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 23 червня 2025 року.

Головуючий Д.А.Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко