Справа № 496/2591/24
Провадження № 2/496/696/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Дягилева В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергетична компанія» про стягнення 3% річних, інфляційних витрат та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кравець І.Г. звернулася до суду з вказаною позовною заявою і просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3233 грн 41 к., інфляційні витрати у розмірі 4412 грн 48 к., моральну шкоду у розмірі 10000 грн, а також понесені судові витрати, що складаються з розміру сплаченого судового збору у розмірі 1211 грн 20 к. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що між ОСОБА_1 та ТОВ «ООЕК» 01.01.2019 року та 28.02.2020 року були укладені договори про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 107 та № 948. За вказаними договорами позивачка взяла на себе зобов`язання продавати відповідачу електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватним домогосподарствам, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 , а відповідач взяв на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарствам, у строки, передбачені цим договором. Відповідач не здійснив розрахунок за придбану енергію у позивача за розрахунковий період з червня місяця 2023 року по листопад місяць 2023 року та як наслідок за договором у період з липня 2023 року по квітень 2024 року рахувалась заборгованість в розмірі 236976 грн 91 к. Зазначена заборгованість відповідала підписаним актам приймання-передавання товару (електричної енергії) за відповідні періоди. З метою стягнення вказаної суми заборгованості в лютому 2024 року позивачка звернулася до Біляївського районного суду Одеської області, 05.02.2024 року та 12.02.2024 року було видано судові накази про стягнення з ТОВ «Одеська обласна Енергопостачальна компанія» заборгованість за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за зеленим тарифом у загальному розмірі 236976,91 грн. Однак судові накази були скасовані 04.03.2024 року та 08.03.2024 року за заявою ТОВ «Одеська обласна Енергопостачальна компанія», про що позивач дізнався лише 01.04.2024 року.

Представник позивача зазначила, що відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Рівень інфляції враховується при обчисленні суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов`язань у грошовій одиниці України. Таке право кредитора є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від зменшення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За прострочення строків оплати придбаної у позивача електричної енергії за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним господарством № 107 від 01.01.2019 року нараховано 3% річних в розмірі 1456 грн 46 к., інфляційні витрати в розмірі 1983 грн 45 к. та договором № 948 від 28.02.2020 року, нараховано 3% річних в розмірі 1776 грн 95 к., інфляційні витрати в розмірі 2429 грн 03 к.

Неправомірні дії відповідача щодо порушення строків оплати за договорами більше ніж на шість місяців в сумі 236976 грн 91 к., вплинули на нормальний спосіб життя позивачки, яка розраховувала на щомісячне отримання коштів, які є важливими складовими її сімейного бюджету, що в період військового стану та значного росту цін відображаються на якості життя її сім`ї та як наслідок, позивачка була змушена докладати додаткових зусиль для захисту порушених прав, що негативно вплинуло на її психологічний та емоційний стан. Представник позивачки просить стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 10000 грн, яку заподіяно внаслідок прострочення строку оплати проданої електричної енергії за договорами. Також позивачка просить стягнути суму судових витрат у зв`язку з розглядом даної справи з урахуванням судового збору 1211 грн 20 к. та витрат на правову допомогу 10000 грн.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що ТОВ «ООЕК» не визнавало і не визнає, як наявність заборгованості перед позивачем, так і порушення строків оплати за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 107 та № 948, у зв`язку з наявністю відкладальної обставини відповідно до умов договорів про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 06008/2809 та № 06008/3284. Грошові кошти були перераховані ТОВ «ООЕК» на рахунок позивача на власний розсуд до настання права вимоги за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарствам № 107 та № 948, та не можуть вважатись визнанням позовних вимог. У відповідності до пункту 12.3 договорів про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 06008/2809 та № 06008/3284, строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. 28.02.2022 року Торгово-промислова палата України, враховуючи надзвичайно складну ситуацію, ухвалила рішення щодо визнання військову агресію Російської Федерації проти України форс-мажорною обставиною. На сайті ТПП 28.02.2022 року розміщено офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин. З огляду на вищезазначене, та у порядку ст. 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за Договорами про постачання електричної енергії постачальником універсальних № 06008/2809 та № 06008/3284 (додатками № 2 до яких є Договори про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 1107 та № 948) щодо виникнення у ТОВ «ООЕК» зобов`язання по сплаті заборгованості перед Позивачем, є наявність форс-мажору.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. При цьому зазначає, що при виникненні обставин непереборної сили, на які посилається особа, сторона повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Форс-мажорні обставини не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Від представника відповідача на адресу суду 11.06.2024 року надійшло заперечення (на відповідь на відзив), в якій вона просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свої вимоги мотивує тим, що обсяги згенерованої електричної енергії за договором купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом є остаточними лише після перевірки цих даних з боку ПрАТ «НЕК «Укренерго». Станом на дату подання позовної заяви по справі у позивача не виникло право вимоги грошових зобов`язань за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним господарствам № 107 та № 948, а тому стягнення з ТОВ «ООЕК» 3% річних та інфляційних витрат є в повній мірі необґрунтованим. Відповідач зазначає про незгоду із розрахунками 3% річних та інфляційних витрат, вважає їх помилковими та не коректними.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, а від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено: одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів: …. про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом (п.18).

Абзацом 18 ч. 1 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) встановлено, що приватні домогосподарства здійснюють продаж виробленої електричної енергії за "зеленим" тарифом постачальнику універсальних послуг. Інші споживачі, у тому числі енергетичні кооперативи, здійснюють продаж виробленої електричної енергії за "зеленим" тарифом гарантованому покупцю.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує 50 кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами.

Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 року у справі № 904/3886/21.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» було укладено договори про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, а саме: договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 107 від 01.01.2019 року та договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 948 від 28.02.2020 року. (а.с. 18-19, 20-21).

За умовами договорів споживач має право продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим договором.

Вказаними договорами також визначено, що постачальник здійснює оплату за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання послуг до 15 числа місяця, наступного за рахунковим.

Відповідно до виписок особового рахунку ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк», відповідачем у період з 05.02.2024 р. по 20.03.2024 р. оплачена заборгованість за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 107 від 01.01.2019 року та № 948 від 28.02.2020 року в загальному розмірі 236948 грн 09 к. (а.с. 22-38).

Відповідач посилається на лист Торгово-промислової палати від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1, яким засвідчено наявність форс-мажорних обставин, пов`язаних з військовою агресією, проте не доведено, що вказані форс-мажорні обставини впливають на відносини з контрагентами за укладеними договорами, які унеможливлюють вчасного погашення заборгованості. Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем при існуванні форс-мажорних обставин про які він зазначає, не зазначаючи яким чином вони вплинули на порушення строків оплати за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, все ж таки після звернення позивача до суду сплатив заборгованість по укладеним Договорам з ОСОБА_1 .

Крім цього, суд зазначає, що згідно із п.п.6.1 6.2. Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" в редакції від 02.09.2014р., а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Частиною першою статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" передбачено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести.

Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Для засвідчення форс-мажорних обставин ТПП України видається сертифікат. Водночас, у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, на який в апеляційній скарзі посилається скаржник як на аналогію сертифікату про посвідчення форс-мажорних обставин, не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону "Про торговопромислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

Вищевказаний Лист ТПП України від 28.02.2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного Договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому позивач не був позбавлений можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014 року, саме за спірним зобов`язанням.

Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов Договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 07 червня 2023 року у cправі № 912/750/22 та від 15 червня 2023 року у cправі № 910/8580/22.

За відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором. Відповідно Відповідач не був позбавлений можливості іншими доказами довести наявність форс-мажорних обставин.

Відповідач посилається на обставини, що обсяги згенерованої електричної енергії за договором купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом не були остаточними та підлягали перевірці, то суд звертає увагу, що НЕК «Укренерго» було здійснено запити до ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про надання інформації погодинних обсягів по кожному приватному господарству. Підтвердження відповіді ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до НЕК «Укренерго» задля виявлення корекретних даних виробництва електричної енергії матеріали справи не містять.

Також суд звертає увагу, що обсяг виробленої позивачем і переданої відповідачу електроенергії відповідачем не заперечується. ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» погоджує відповідачу акти приймання-передачі наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за відповідні періоди, згідно договору № 0231-09021 від 01.07.2019 року, до якого позивач не має жодного відношення. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, щоб за весь час договірних відносин, відповідач звертався до позивачки щодо некоректності або неправдивості наданих обсягів електричної енергії домогосподарством.

Крім того, відповідачем було сплачено на користь позивача у період з 13.02.2024 року по 20.03.2024 року заборгованість за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством 12.02.2024 року по 20.03.2024 року оплачена заборгованість за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 107 від 01.01.2019 року та № 948 від 28.02.2020 року в загальному розмірі 230746 грн 39 к. Відповідно відповідач визнає обсяги згенерованої електричної енергії за договором купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом.

На підтвердження нарахувань, здійснених за механізмом, встановленим ст. 625 ЦК України, позивачем надано розрахунки, згідно якого: за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватного домогосподарства № 107 від 01.01.2019 року, 3% річних 1456 грн 46 к.; інфляційні витрати 1983 грн 45 к. та за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватного домогосподарства № 948 від 28.02.2020 року, 3% річних 1776 грн 95 к.; інфляційні витрати 2429 грн 03 к. (а.с. 9, 10).

Представник позивача також, просить стягнути 10 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.

Тобто відшкодування моральної шкоди передбачає необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною. Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 761/28949/17.

Практика Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого.

З огляду на зазначене, суд вважає, що позивачем не підтверджено понесення ним психологічних страждань (моральної шкоди) належних та достатніх доказів не надано, а саме доказів істотних вимушених у житті змін (втратою працездатності, довгого відновлення у лікарні свого психічного стану, чи інших закладах, тощо), тому в стягненні моральної шкоди суд відмовляє.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ВП ВС у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно із договором про надання правової допомоги № 01/02 від 01.02.2024 року, Адвокатське об`єднання «Сергеєв, Боярський і партнери» надає правову допомогу ОСОБА_1 (а.с. 39-41).

Відповідно до п. 2.1 додатку № 1 до надання правової допомоги № 01/02 від 01.02.2024 року, гонорар за цим договором становить 10000 грн. (а.с. 42).

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10000 грн.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за договором; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Справа розглядалась судом у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наданої платіжних інструкцій № 81 від 01.02.2024 року, № 82 від 01.02.2024 року та № 0.0..1 від 08.04.2024 року (а.с. 5 зв. 6 зв.), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 1211 грн 20 к., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 524 грн 81 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 7645 грн 89 к. х 1211 грн 20 к./17645 грн 89 к.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 23, 509, 525,526, 530, 610, 655, ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії», суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергетична компанія» про стягнення 3% річних, інфляційних витрат та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергетична компанія» (, місце знаходження - вул. Мала Арнаутська, буд. 88, м. Одеса, 65007,) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) 3% річних у розмірі 3233 грн 41 к. та інфляційні витрати у розмірі 4412 грн 48 к.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергетична компанія» (, місце знаходження - вул. Мала Арнаутська, буд. 88, м. Одеса, 65007,) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 524 грн 81 к. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергетична компанія» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра