Дата документу 26.06.2025
Справа № 501/2643/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

заявою ОСОБА_1

заінтересована особа Комарова ЮліяЮрівна

предмет та підстави заяви: про встановлення факту, що має юридичне значення,

ухвалив рішення про наступне

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою (заінтересована особа ОСОБА_2 ) про встановлення факту, що має юридичне значення, згідно якої просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання дитини, без участі матері, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , самостійно виховує, здійснює догляд та утримує неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заява обґрунтована тим, що заявник у 2012 році познайомився з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і між ними зав`язались близькі стосунки, вони стали проживати однією сім`єю, без реєстрації шлюбу.

За час спільного проживання у сторін народилась донечка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З часом стосунки між сторонами погіршились, виникали постійні непорозуміння з приводу сімейних прав та сімейних обов`язків, які закінчувались сварками і в квітні 2020 року, після чергової сварки, ОСОБА_2 , залишила заявника із дитиною і стала проживати окремо від них у іншому місті.

Донечка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилась проживати із заявником за адресою: АДРЕСА_1 , де вони проживають з нею по сьогоднішній день.

Мати життям дитини, з того часу як залишила сім`ю, не цікавиться, від виховання дитини повністю самоусунулась, з дитиною не спілкується, не надає їй матеріальної підтримки, не дбає про неї взагалі.

Заявник вказує, що він як батько піклується про здоров`я дитини, надає їй належний фізичний, духовний, гармонійний, розумовий, безпечний розвиток у навчанні, повсякденному житті, спорті, цікавиться життям дитини у школі так і у повсякденному житті, є для дитини опорою та прикладом, працює і повністю матеріально забезпечує та самостійно виховує дитину.

Однак, в повсякденному житті, при вирішенні питань які стосуються його малолітньої дитини, захисту її прав, а також отримання документів на дитину, як в Державно - міграційній службі України, соціальній службі, центрах надання адміністративних послуг виникають до заявника питання з приводу матері дитини і пояснення заявника з приводу того, що мати дитини в її житті взагалі не приймає ніякої участі і присутність матері він забезпечити не зможе, закінчується тим, що в нього просять надати рішення, щодо самостійного виховання чи утримання дитини, чи визначення місця проживання дитини із заявником.

Вказаний факт має юридичне значення та необхідний заявнику заради добробуту дитини, а також для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, зміни місця реєстрації та проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, отримання відстрочки від мобілізації. Заявник, як батько дитини несе основну відповідальність за її виховання, розвиток, піклується про її здоров`я та безпеку. Оскільки в позасудовому порядку даний факт встановити не можливо, заявник звернувся до суду з відповідною заявою.

Заінтересована особа надала до суду заяву про підтвердження обставин, викладених у заяві, просить суд розглянути справу за її відсутністю (а.с.42).

Заявник в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить суд задовольнити заяву (а.с.41).

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Судом на підставі частини другоїстатті 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7).

Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком ОСОБА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с.18-19).

Згідно акту оцінки потреб сім`ї від 04.06.2025 складеного Чорноморським міським центром соціальних служб Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, підтверджується, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , який самостійно виховує та утримує дитину, батьківські обов`язки виконує у повному обсязі (а.с.8-17).

Відповідно до копії характеристики дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з Одеського ліцею «Гармонія», вбачається, що дитина навчається в 6-А класі та позитивно характеризується, як учениця ліцею, за час навчання дитини участь у вихованні бере лише батько ОСОБА_1 він цікавиться досягненнями та успіхами доньки, відвідує батьківські збори, бере активну участь в житті дитини та відповідально відноситься до її виховання (а.с.20).

Згідно акту про підтвердження факту самостійного утримання дитини батьком від 07.06.2025, складеного сусідами ОСОБА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вбачається, що ОСОБА_1 самостійно утримує та виховує доньку (а.с.21).

Участь батька у житті дитини підтверджується довідкою від лікаря педіатра від 05.06.2025, де вказано, що на прийомі у лікаря з дитиною був батько, всі рекомендації лікаря по догляду за дитиною виконує батько (а.с.22).

За місцем роботи заявника, ОСОБА_1 характеризується позитивно, що підтверджується копією характеристики (а.с.23), де він працює на посаді майстра-приймальника з 01.10.2003 та отримує заробітну плату, розмір якої підтверджено довідкою ФОП « ОСОБА_6 » від 04.06.2025 (а.с.24).

Згідно копій довідок від лікаря-психіатра та нарколога, ОСОБА_1 на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, за допомогою не звертався (а.с.25).

ОСОБА_1 є співвласником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с.26).

ІV. Оцінка Суду.

Щодо встановлення факту самостійного виховання, суд керується наступним.

За положеннями ст.7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини , іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ст.157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

При цьому, згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.1,2 та 4 ст.10 ЦПК України).

У відповідності до вимог п.4 ст.264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

При визначені підсудності та можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства судом застосовано правовий висновок, зазначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року по справі №560/17953/21.

Згідно змісту п.116, 117 Постанови неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вирішила за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

У даному випадку предметом дослідження суду є встановлення певного юридичного факту який встановлює правосуб`єктність особи, як такої, яка самостійно виховує неповнолітню дитину, що є необхідним для заявника заради добробуту дитини, а також для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, зміни місця реєстрації та проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, отримання відстрочки від мобілізації.

Заяв з боку заінтересованих осіб про наявність спору з цього приводу або відомостей про наявність позасудового розгляду вказаного питання до суду не надходило, тому розгляд справи здійснено у порядку Цивільного процесу.

При розгляді даної справи судом приймається до уваги, що Сімейним Кодексом України (далі СК) встановлено порядок визначення місця проживання дитини з одним з батьків, який вирішується самими батьками добровільно або судом у випадку наявності спору (ст.160 СК).

У даному випадку, судом встановлено, що за домовленістю сторін місце проживання дитини визначено з батьком, що не заперечувалось відповідачем по справі.

У постанові від 13.06.2018 за результатами розгляду справи №822/2446/17 Верховним Судом викладено позицію про те, що сам факт розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з батьком, що передбачає обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини, тобто не встановлює статусу самостійного виховання, тому цей факт повинен встановлюватись окремо.

З наявних у матеріалах справи доказів суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7).

Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком ОСОБА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с.18-19).

Згідно акту оцінки потреб сім`ї від 04.06.2025 року складеного Чорноморським міським центром соціальних служб Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, підтверджується, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , який самостійно виховує та утримує дитину, батьківські обов`язки виконує у повному обсязі (а.с.8-17).

Відповідно до копії характеристики дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з Одеського ліцею «Гармонія», вбачається, що дитина навчається в 6-А класі та позитивно характеризується, як учениця ліцею, за час навчання дитини участь у вихованні бере лише батько ОСОБА_1 він цікавиться досягненнями та успіхами доньки, відвідує батьківські збори, бере активну участь в житті дитини та відповідально відноситься до її виховання (а.с.20).

Згідно акту про підтвердження факту самостійного утримання дитини батьком від 07.06.2025 року, складеного сусідами ОСОБА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вбачається, що ОСОБА_1 самостійно утримує та виховує дочку (а.с.21).

Участь батька у житті дитини підтверджується довідкою від лікаря педіатра від 05.06.2025, де вказано, що на прийомі у лікаря з дитиною був батько, всі рекомендації лікаря по догляду за дитиною виконує батько(а.с.22).

За місцем роботи заявника, ОСОБА_1 характеризується позитивно, що підтверджується копією характеристики (а.с.23), де він працює на посаді майстра-приймальника з 01.10.2003 та отримує заробітну плату, розмір якої підтверджено довідкою ФОП « ОСОБА_6 » від 04.06.2025 (а.с.24).

Згідно копій довідок від лікаря-психіатра та нарколога, ОСОБА_1 на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, за допомогою не звертався (а.с.25).

ОСОБА_1 є співвласником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с.26).

Факт проживання дитини з батьком та перебування дитини на його утриманні не спростований заінтересованою особою ОСОБА_2 , яка надала до суду письмову заяву (а.с.42).

На підставі викладеного, доходить до висновку про задоволення заяви.

Згідно з нормами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зіст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263, 315 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа ОСОБА_2 ) про встановлення факту що має юридичне значення задовольнити повністю.

Встановити факт самостійного виховання та утримання дитини, без участі матері, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , самостійно виховує, здійснює догляд та утримує неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського

судуОдеської області М.І.Петрюченко