КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/3128/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7958/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року, постановлену під головуванням судді Кордюкової Ж.І., по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал» про розірвання договору, стягнення коштів та пені, -

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Маринушкін А.Г. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: розірвати договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 03 травня 2018 року № 85640 та додаткову угоду № 1 до договору № 85640 від 03 травня 2018 року про участь у Фонді фінансування будівництва від 14 липня 2018 року, укладені між ОСОБА_1 та АТ АКБ «Аркада», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гарант Капітал»; стягнути з ТОВ «ФК «Гарант Капітал» на користь ОСОБА_1 сплачені по договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 03 травня 2018 року № 85640 грошові кошти у розмірі 1 311 362,01 грн. та пеню за прострочення надання послуги у розмірі 48 507 280,75 грн. (т. 1 а.с. 1-18).

Разом з позовною заявою представник ОСОБА_1 - адвокат Маринушкін А.Г. подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ФК «Гарант Капітал», як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських установах або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належить ТОВ «ФК «Гарант Капітал» у межах суми позовних вимог на загальну суму 1 311 362,01 грн. (т. 1 а.с. 21-35).

В обґрунтуванні заяви зазначено, що 03.05.2018 року між ПАТ «АКБ «Аркада» та ОСОБА_1 укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 85640, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав до ФФБ виду А «Еврика» 1 311 362,01 грн., що підтверджується платіжними документами та свідоцтвом про участь у ФФБ.

Грошові кошти передано в управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування - квартири в об`єкті будівництва за адресою АДРЕСА_1 .

Однак, станом на дату подання позову об`єкт інвестування досі не переданий позивачу, а об`єкт будівництва не побудований.

ТОВ «ФК «Гарант Капітал» не створено резерв для виплати кошти довірителям, що є грубим порушенням умов договору та норм чинного законодавства.

Відповідно до довідки Комітету з контролю якості аудиторських послуг від 23.10.2024 відповідач привласнив 16 677 тис. грн. коштів, які належать довірителям ФФБ.

Зменшення залишків на рахунках ФФБ та виявлені фінансові порушення підтверджують, що відповідач може продовжувати нецільове використання коштів, що унеможливить виконання рішення суду про стягнення коштів на користь довірителів ФФБ.

Накладення арешту на кошти в межах 1 311 362,01 грн. забезпечить збереження активів для подальшого виконання судового рішення у разі задоволення позову та унеможливить їх виведення чи використання в обхід інтересів довірителів ФФБ.

Вважав, що невжиття заходів забезпечення позову створює ризик втрати коштів довірителів та унеможливлення захисту прав позивача через відсутність можливості виконання рішення в майбутньому (т. 1 а.с. 21-35).

06.02.2025 року від директора ТОВ «ФК «Гарант Капітал» Розпутенка Т.І. надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких останній просив відмови в задоволенні такої заяви, посилаючись на те, що ТОВ «ФК «Гарант Капітал» є фінансовою компанією, яка здійснює управління майном для фінансування об`єктів будівництва. Рахунки ФФБ мають цільове призначення - фінансування будівництва, та зокрема, виплата довірителям коштів з ФФБ. Грошові кошти по ФФБ виду А «Еврика» відповідач отримав лише 09.03.2023. Доводи позивача щодо нецільового використання коштів не доведені належними та достатніми доказами, оскільки Аудиторська палата України не наділена повноваженнями визначити цільове чи нецільове використання коштів довірителем. Грошові кошти ФФБ мають спеціальний статус і цільове призначення, а оперативний резерв, існування якого підтверджує і позивач, створений для виплати коштів довірителям, а тому ризик того, що ці грошові кошти будуть відчужені відповідачем відсутні. Позивач просить накласти арешт на грошові кошти відповідача, що не є співмірним із заявленими позовними вимогами (т. 1 а.с. 38-43).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову (т. 1 а.с. 79-83).

Не погоджуючись із ухвалою районного суду, 12 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Маринушкін А.Г. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову, стягнути з відповідача судові витрати (т. 1 а.с. 97-102).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги встановлені Верховним Судом критерії необхідності застосування заходів забезпечення позову у подібних справах чим фактично поклав на позивача обов`язок доведення обставин, які мають бути предметом розгляду справи по суті, що є неприпустимим і суперечить принципу рівності сторін та належного розподілу тягаря доказування. Крім того, у тексті судової ухвали відсутня належна правова оцінка поданих позивачем письмових доказів.

Наведені судом першої інстанції твердження є хибними через те, що базуються на формальному дослідженні поданих позивачем доказів, які, очевидно, вказують на ускладнення або практичну неможливість виконання судового рішення у разі його прийняття. Зокрема, на підтвердження зазначених обставин позивачем було надано довідку від 23.10.2024 року Комітету з контролю якості аудиторських послуг в якій зазначено, що аудиторський звіт містить інформацію яка не відповідає дійсності, виявлені істотні порушення в обліку та використанні відповідачем коштів ФФБ виду А «Еврика», головним з яких є безпідставне включення до власних доходів управителя відсотків за залишками коштів на рахунках ФФБ в сумі 16,677 млн. гривень. На сторінці 11 вказаної Довідки зазначено, що за даними від банківських установ станом на 31.12.2023 року на рахунках ФФБ виду А «Еврика» та «Патріотика» знаходилось 261 282,0 тис. гривень. Усупереч наявним первинним документам відповідач вказує у фінансовій звітності ФФБ, станом на 31.12.2023 року, залишок коштів в сумі 244 605,0 тисяч гривень (Форма 1, рядок 1165). Різницю в сумі 16 677,0 тисяч гривень відповідач зарахував у свій дохід та врахував під час розрахунку нормативу поточної ліквідності станом на 29.02.2024 року. Таким чином, відповідач привласнив 16 677,0 тис. гривень коштів, які належать довірителям ФФБ.

Виявлені порушення свідчать про те, що відповідач неправомірно використовує кошти довірителів, зокрема, включає до власних доходів відсотки, які мали використовуватися для інших цілей. Відсутність належно сформованого оперативного резерву створює реальний ризик відсутності коштів на рахунках ФФБ у разі виконання судового рішення. Зменшення залишків на рахунках ФФБ та виявлені фінансові порушення підтверджують, що відповідач може продовжувати нецільове використання коштів, що унеможливить виконання рішення суду про стягнення коштів на користь довірителів ФФБ.

Також, відповідно до публікації на вебсайті «Наші гроші» від ІНФОРМАЦІЯ_3 (посилання ІНФОРМАЦІЯ_2) та на сторінці Facebook «ІНФОРМАЦІЯ_4» (посилання ІНФОРМАЦІЯ_1 новий управитель житлових комплексів банку «Аркада» - ТОВ «ФК «ГАРАНТ КАПІТАЛ» - повідомив про виявлення схеми виведення коштів інвесторів, організованої колишнім народним депутатом ОСОБА_2 . За даними цих публікацій, ОСОБА_3 уклав низку договорів участі у фондах фінансування будівництва (ФФБ) за заниженою вартістю, скориставшись спеціально розробленою для нього програмою. Після розірвання таких договорів він отримував повернення коштів уже за ринковою вартістю, що призводило до неправомірного отримання прибутку та завдало збитків ФФБ на суму близько 28,5 мільйонів гривень. Також, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, протягом 2023-2024 років ТОВ «ФК «ГАРАНТ КАПІТАЛ» уклало низку мирових угод із ОСОБА_2 у справах, що були розглянуті в різних судах Києва (судові справи: № 757/27806/21-ц, № 757/28326/21, № 757/25885/21, № 757/28374/21-ц, № 757/28591/21-ц, № 757/25784/21-ц, № 757/26056/21, № 757/26663/21, № 757/27931/21, № 757/26647/21-ц, № 757/28330/21-ц, № 757/27929/21-ц, № 757/25763/21-ц, № 757/25788/21-ц, № 757/28585/21-ц, № 757/25778/21-ц, № 757/27930/21-ц, № 757/28481/21-ц, № 757/27825/21-ц). Загальна сума коштів за цими справами становить 11 359 383,67 гривні. Ухвали за цими справами були оприлюднені відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» та є загальнодоступними.

Зважаючи на це, суд мав можливість самостійно перевірити достовірність зазначених тверджень, скориставшись відкритим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень.

У постановах від 03.03.2023 року у справі № 905/448/22 та від 06.10.2022 року у справі № 905/446/22, містяться посилання на те, що сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. У вказаних вище справах Верховний Суд сформував правову позицію про необхідність обґрунтування позивачем підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (таким обґрунтуванням можуть бути, наприклад, наведення обставин неспівмірно малого розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю відповідача порівняно зі стягуваною сумою вимог, відсутність інформації про існування у відповідача нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення, існування великої кількості судових проваджень щодо відповідача, де останній є боржником тощо), однак Верховний Суд зазначив про те, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). А також зауважено, що саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач. Таким чином, підхід передбачає необхідність обґрунтування позивачем відомих останньому обставин або тих обставин, про які він об`єктивно може дізнатися, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову, а не безумовну необхідність відшукування/щомоментне відслідковування та подання ним доказів вчинення боржником дій, спрямованих на відчуження його майна/грошових коштів чи розпорядження ними для застосування заходів забезпечення у вигляді арешту останніх у спорах про стягнення коштів/ витребування майна, з урахуванням того, що право власника на таке відчуження/ розпорядження у будь-який момент, який (момент волевиявлення) неможливо ані передбачити, ані відстежити (здійснити повний та об`єктивний контроль) особам, які до цих дій недотичні, є абсолютним.

При поданні заяви про забезпечення позову позивач дотримався підходу, визначеного у правових позиціях Верховного Суду, зокрема, щодо належного обґрунтування ризиків невиконання судового рішення, а також надання відомостей про відомі обставини. Позивач надав суду інформацію про обставини, які йому відомі або про які він міг об`єктивно дізнатися з публічних джерел, таких як Єдиний державний реєстр судових рішень, Єдиний реєстр боржників та інші відкриті ресурси. Надані матеріали містять докази фінансових порушень відповідача та свідчать про систематичні проблеми з виконанням ним своїх зобов`язань.

Позивач надав докази існування значної кількості судових та виконавчих проваджень, де відповідач виступає боржником. Ці факти свідчать про те, що відповідач не виконує своїх фінансових зобов`язань за іншими судовими рішеннями, що суттєво підвищує ризик невиконання рішення у цій справі.

Крім того, відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у відповідача взагалі відсутнє нерухоме майно у власності. Майно, яке зареєстроване у реєстрі, обтяжене іпотекою та є складовою частиною майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва. Таким чином, у фізичному світі це майно фактично не існує. Як вже було зазначено вище, Верховний Суд у своїх постановах наголошує, що надання таких доказів є достатнім для обґрунтування заяви про забезпечення позову. Позивач не зобов`язаний надавати докази, що прямо підтверджують неможливість виконання рішення у майбутньому. Достатньо довести існування реальної загрози відчуження чи витрачання спірних коштів до моменту завершення розгляду справи, а тому, покладання судом першої станції на заявника такого обов`язку не може вважатися обґрунтованим.

Таким чином, позивач діяв у межах процесуальних вимог, надавши суду належні докази, які обґрунтовують необхідність застосування заходів забезпечення позову для захисту його прав та інтересів. Відсутність належної оцінки цих доказів судом першої інстанції є порушенням вимог щодо всебічного та об`єктивного розгляду справи. Відтак, наведений, на думку позивача, логічний підхід забезпечує рівні процесуальні можливості сторонам довести обставини, що знаходяться у площині доступу кожної зі сторін.

Також, суд першої інстанції залишив поза увагою, той факт, що в разі задоволення позовних вимог у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Наведені види забезпечення позову у цьому випадку є адекватними, тобто, співмірними відповідно вимогам, на забезпечення яких вони вживаються; заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до вирішення спору по суті, тобто, грошові кошти залишаються у власності відповідача, але можливість боржника розпоряджатись ними обмежується лише на певний час і лише щодо частини коштів якої стосується спір.

Звертав увагу, що гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Предметом позову, з яким позивач звернувся до суду, є стягнення грошових коштів, а саме: 1 311 362 гривень 01 копійка - основної суми за договором та нарахованої пені в розмірі 48 507 280 гривень 75 копійок. Разом з тим, позивач просить суд накласти арешт на грошові кошти відповідача лише в межах розміру основного боргу, що внесенні за договором. Отже, виконання судового рішення в цій справі (за умови задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За наведених умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

У даному спорі позивач фактично просить накласти арешт на ті кошти, які були передані відповідачу за договором, тобто на свої власні кошти, що перебувають у розпорядженні відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення цих грошових коштів, що свідчить про наявність майнового спору. Враховуючи характер вимог, у даному випадку не є необхідним надання доказів щодо очевидних обставин, а саме - того, що відповідач має нічим не обмежене право в будь-який момент розпорядитися переданими коштами.

Відповідач може вивести або витратити кошти до моменту завершення судового розгляду, чим створить ризик невиконання судового рішення у майбутньому.

Щодо висновків суду про те, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках банківських установах, які відкрито ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Капітал», може спричинити Товариству перешкоди у здійсненні ним своєї господарської діяльності. Суд першої інстанції не врахував, що позивач просить піддати арешту грошові кошти обмежуються розміром позову (коштами за договором). Накладення арешту на грошові кошти відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає реальне задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника. Разом з тим, як вже зазначалося вище, оскільки розмір коштів на які просить накласти арешт позивач, обмежені лише розміром грошових коштів переданих за договором (по суті це кошти позивача), очевидно що дотримано принцип співмірності. Висновок суду про те, що накладення арешту на грошові кошти може створити перешкоди для здійснення господарської діяльності Товариства, є помилковим. Накладення арешту не забороняє відповідачу використовувати інші активи для забезпечення своєї господарської діяльності та не обмежує його у здійсненні операцій з коштами, які не є предметом спору. Відповідач має можливість планувати свою фінансову діяльність, використовуючи грошові ресурси, які не охоплені заходами забезпечення позову.

Крім того, тривалість невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, яка становить понад 4 роки, такий значний строк прострочення свідчить про наявність ризиків, що кошти можуть бути відчужені або втрачені до завершення розгляду справи, що підтверджує необхідність застосування заходів забезпечення позову (т. 1 а.с. 97-102).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 лютого 2025 року дану справу було призначено головуючому судді Мазурик О.Ф., судді, які входять до складу колегії: Желепа О.В., Поливач Л.Д. (т. 1 а.с. 203).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Маринушкін А.Г., на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року. Роз`яснено учасникам справи право подати до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали та копії апеляційної скарги відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі та докази його надсилання (надання) іншим учасникам справи, з урахуванням вимог ст. 360 ЦПК України. Витребувано з Голосіївського районного суду міста Києва копії матеріали цивільної справи №752/3128/25(т. 1 а.с. 204).

04 березня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «ФК «Гарант Капітал» - адвоката Колеснікової Ю.Е., в якому остання просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги (т. 1 а.с. 210-217).

14 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшли виділені матеріали цивільної справи.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 506/06.1-01/25 від 15 квітня 2025 року у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь судді-доповідача Мазурик О.Ф. у розгляді судової справи № 752/3128/25 (22-ц/824/7958/2025) призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи (т. 1 а.с. 239).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2025 року дану справу було призначено головуючому судді - Левенцю Б.Б., судді, входять до складу колегії: Саліхов В.В., Євграфова Є.П. (т. 1 а.с. 240).

16 квітня 2025 року матеріали цивільної справи було передано судді Левенцю Б.Б.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року прийнято до свого провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Гарант Капітал» про розірвання договору, стягнення коштів та пені. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні Київського апеляційногосуду(м. Київ, вул. Солом`янська,2-А)на 22 травня 2025 року о 09 годині 50 хвили (т. 1 а.с. 241).

В судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Гарант Капітал» - адвокат Колеснікова Ю.Е. заперечувала проти доводів апеляційної скарги і просила її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про розгляд справи апеляційним судом були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення апелянта ОСОБА_1 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від позивача до суду не надходили Поряд з цим, про розгляд справи апеляційним судом 19 червня 2025 року апелянт ОСОБА_1 був сповіщений 22 травня 2025 року повідомленням його представника - адвоката Маринушкіна А.Г. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення (т. 1 а.с. 242-250 т. 2 а.с. 1-2).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпеченняморської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року № ETS № 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як на практиці, так і за законом (порівняйте: «Кудла проти Польщі» [GC], № 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, «Міфсуд проти Франції» [GC], № 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову,суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ФК «Гарант Капітал», як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать ТОВ «ФК «Гарант Капітал» у межах суми позовних вимог на загальну суму 1 311 362,01 грн., може спричинити товариству перешкоди у здійсненні ним своєї господарської діяльності. Підставою для застосування заходів забезпечення позову може бути встановлення об`єктивної можливості вчинення відповідачем дій, які ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду або ефективний захист прав, які є предметом розгляду. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову позивач вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення у випадку ухвалення на його користь, проте не довів належними чи допустимими доказами, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову.

Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду першої інстанції.

Зі змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається, та не заперечується сторонами у справі, що 03 травня 2018 року між ПАТ «АКБ «Аркада» та ОСОБА_1 укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 85640, відповідно до умов якого управитель приймає від довірителя кошти в управління та відповідно до правил фонду і цього договору перераховує частину таких коштів для фінансування будівництва, решта коштів (оперативний резерв) залишається в управління управителя.

Об`єктом будівництва за цим договором є житловий будинок АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 6. Договору, за довірителем закріплюється об`єкт інвестування, за такими основними характеристиками: вид об`єкта інвестування: квартири; будівельна або поштова адреса об`єкта будівництва: АДРЕСА_1 ; номер об`єкта інвестування: 207; поверх: 8; кількість кімнат: 3; загальна площа об`єкта інвестування: 207; поверх: 8; кількість кімнат: 3; загальна площа об`єкта інвестування відповідно до проекту: 85,12 кв.м.

ОСОБА_1 сплатив за вищевказаним договором грошові кошти у розмірі 1 311 362,01 грн. та отримав свідоцтво про участь у ФФБ виду А «ЕВРИКА» за програмою ТОВ «Аркада-Будівництво».

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12 січня 2021 року у справі № 910/14860/20 замінено управителя Фонду фінансування будівництва виду А «Еврика» за програмою ТОВ «Аркада-Будівництво» з АТ АКБ «Аркада» на нового управителя ТОВ «ФК «Гарант Капітал» (т. 1 а.с. 52-68).

Предметом судового розгляду в даній справи є вимога про розірвання договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 03 травня 2018 року № 85640 та додаткової угоди № 1 до договору № 85640 від 03 травня 2018 року про участь у Фонді фінансування будівництва від 14 липня 2018 року, стягнення з ТОВ «ФК «Гарант Капітал» на користь ОСОБА_1 сплачених по договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 03 травня 2018 року № 85640 грошових коштів у розмірі 1 311 362,01 грн. та пені за прострочення надання послуги у розмірі 48 507 280,75 грн.

Станом на дату подання позову об`єкт інвестування позивачу не передано, відтак, позивач звернувся до суду із позовом до ТОВ «ФК «Гарант Капітал» про розірвання договору та стягнення коштів, предметом якого є зокрема стягнення з відповідача коштів, які були передані позивачем до Фонду фінансування будівництва з метою отримання у власність квартири в об`єкті будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на протязі травня - лютого 2024 року в судовому порядку уклав ряд мирових угод із одним із довірителем участі у Фонді фінансування будівництва управителем якого є відповідач у справі та погодився в добровільному порядку повернути внесенні грошові кошти, що свідчить про часткове повернення грошових коштів із рахунку на якому обліковуються кошти учасників ФФБ.

Разом з тим, з довідки наданої Головою комітету з контролю якості аудиторських послуг Аудиторської палати України О. Царенко вбачається: «Зазначаючи про наявність коштів на кореспондентських рахунках ФФБ аудитори не враховують, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 63 Закону України «Про платіжні послуги» кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається банком в іншому банку для виконання міжбанківських платіжних операцій. Крім того дані пояснення аудиторів суперечать інформації, зазначеній у довідці АТ «КРИСТАЛБАНК» про залишки на поточних рахунках ФФБ та наявним у аудиторському файлі випискам з поточного рахунку, відкритого в АТ «Кристалбанк» для ФФБ. Проте, аудиторська документація не містить аудиторських доказів щодо отримання прямих банківських підтверджень на коррахунках в інших банках. Крім цього, аудиторська документація не містить прямих банківських підтверджень щодо іншої інформації, доречної для стосунків із банками. Зокрема, у банківських запитах відсутні питання щодо іншої можливої інформації, яка може бути доречна для розуміння стосунків клієнта з аудиту із банками, як наприклад: наявності або відсутності залишків на депозитних та кредитних рахунках (надання кредитної лінії, овердрафту); щодо наявності або відсутності застави, наданих або отриманих гарантій, будь-яких інших обмежень використання коштів на рахунках в банках. Таким чином, у фінансовій звітності Управителя в статті «Грошові кошти та їх еквіваленти» Балансу станом на 31 грудня 2023 року відображені відсотки, нараховані банком на залишок грошових коштів, що зберігаються на поточних рахунках ФФБ, та станом на 31.12.2023 залишилися на рахунках ФФБ виду А «ЕВРИКА» та «ПАТРІОТИКА», у той час як на поточних рахунках Управителя вони не рахуються, що підтверджено прямим зовнішнім підтвердженням від банку АТ «Кристалбанк»» (т. 1 а.с. 130-138).

Крім того, перевіряючи вище вказаний Звіт САД в частині щодо формування та підтримання оперативного резерву сформованого за рахунок залучених в управління коштів Голова комітету з контролю якості аудиторських послуг Аудиторської палати України ОСОБА_4 зазначила: «Згідно до ст. 17 Закону № 978 управитель зобов`язаний сформувати оперативний резерв для виплати довірителям коштів ФФБ, а також для перерозподілу отриманих в управління коштів між об`єктами будівництва внаслідок здійснення довірителями операції зміни об`єкта інвестування… Фактично у Звіті незалежного аудитора відсутня інформація про розмір створеного Управителем оперативного резерву, при цьому, у розділі «Звіт щодо вимог інших законодавчих та нормативних актів» аудитор стверджує, що «Товариство ще в 2022 році відкрило окремі рахунки в ЛТ «Кристалбанк», які були призначені для формування оперативного резерву, який сформовано за рахунок залучених в управління коштів. Оперативний резерв, що був сформований за рахунок залучених коштів, сплачених за період, коли управителем був АТ «КБ «Аркада», станом на 31.12.2023 був передано ТОВ «ФК «Гарант Капітал» на окремі рахунки в AT «Кристалбанк», кредитний рейтинг якого відповідає інвестиційному рівню за Національною рейтинговою шкалою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2007 року № 665». Отже, у звіті аудитора не висловлена думка щодо правильності Формування та підтримання оперативного резерву, сформованого за рахунок залучених в управління коштів. Робоча документація САД не містить доказів здійснення ним процедур щодо вивчення питання, що пов`язане з формуванням та поповненням Управителем оперативного резерву за рахунок коштів довірителів ФФБ протягом трьох робочих днів після їх надходження. САД не задокументовано розуміння питання, якщо у разі проведення управителем виплат довірителям ФФБ з оперативного резерву, у який термін управитель має поповнити цей оперативний резерв та за рахунок яких коштів. САД не задокументовано причини щодо яких не поновлено оперативний резерв протягом встановленого законодавством терміну. Відповідно, САД не зроблено у робочих документах висновку щодо дотримання ТОВ «ФК« Гарант Капітал» вимог законодавчих і нормативних актів під час формування та підтримання оперативного резерву по кожному з ФФБ» (т. 1 а.с. 130-138).

Відтак, викладені обставини ставлять під сумнів фінансову спроможність відповідача виконати можливе рішення суду у випадку задоволення позову в частині повернення позивачу грошових коштів на час його виконання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем було надано належне та переконливе обґрунтування існування реального ризику відсутності коштів на рахунках управителя Фонду фінансування будівництва на час виконання можливого рішення суду та існування ризику втрати коштів довірителя.

При цьому, доводи апелянта щодо накладення арешту на рахунок відповідача в іноземній валюті, що міститься на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, колегія суддів оцінює критично, оскільки розрахунок між позивачем та відповідачем здійснювався у гривневому еквіваленті, що підтверджується матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача про те, що обраний захід забезпечення позову є не співмірним із заявленими позовними вимогами, та призведе до унеможливлення функціонування відповідачем як управителем Фонду фінансування будівництва, тому порушить права інших довірителів ФФБ, оскільки позивач просив накласти арешт в межах суми грошей 1 311 362,01 грн., які були передані ним до Фонду фінансування будівництва.

З огляду на наявність між сторонами спору, існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, враховуючи предмет та підстави позову, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ФК «Гарант-Капітал» в межах суми позовних вимог 1 311 362,01 грн., за виключенням сум, які підлягають сплаті як обов`язкові платежі, податки та збори, оплати заробітної плати.

При цьому, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову внаслідок існування таких обставин.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал» () в межах суми позовних вимог 1 311 362,01 грн. за виключенням сум, які підлягають сплаті як обов`язкові платежі, податки та збори, оплати заробітної плати.

У задоволенні решти заяви про забезпечення позову - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_3 ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал» ().

Строк пред`явлення постанови до виконання - три роки.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 20 червня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов