28.05.2025 Єдиний унікальний номер 205/469/23
Єдиний унікальний номер судової справи 205/469/23
Номер провадження 2/205/1081/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року

Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Вороніної М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу №205/469/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

16.01.2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 06.08.2022 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Audi Q5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля «Opel Astra», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням відповідача. Автомобіль «Audi Q5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належав позивачу.

Внаслідок ДТП автомобіль «Audi Q5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень, чим позивачу спричинено матеріальну шкоду, яка згідно з висновком експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 9212 від 22.08.2022 року складає 586 400,90 грн., ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані становить 241 412,76 грн. Також позивач витратила 2 500 грн. на транспортування пошкодженого автомобіля з місця ДТП.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2022 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг», страховиком здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі ліміту полісу за вирахуванням франшизи 127 500 грн.

Автомобіль після ДТП було продано позивачем за 180 000 грн.

Отже, матеріальний збиток становить 281 400,90 грн. (586 400,90 грн. 180 000 грн., - 127 500 грн. + 2 500 грн.).

Також зазначила, що внаслідок неправомірних дій відповідача, внаслідок яких сталася ДТП, зазнала моральної шкоди, а саме втратила спосіб та звичний спосіб життя через те, що потрібно було вирішувати питання на місці ДТП, вести неприємні розмови з відповідачем, звертатися за правовою допомогою і до експерта. Окрім того, тягар матеріальних збитків до сьогодні лежить на позивачеві, оскільки страхова виплата не покрила збитки, а відповідач добровільно їх не сплатив. Моральну шкоду позивач оцінює в 20 000 грн.

На підставі викладеного позивач просить стягнути на її користь з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 281 400,90 грн., а також 20 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

15.02.2023 року від представника відповідача адвоката Круглого В.В. надійшов відзив на позов, у якому заперечував проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовано тим, що відносно другого учасника ДТП ОСОБА_3 не було складено протокол про адміністративне правопорушення, що унеможливило надання судом правової оцінки його діям. Також представником вказано, що позивачем неправильно розраховано шкоду, оскільки від суми збитку необхідно вираховувати вартість автомобіля після ДТП, розраховану експертом, а не суму його продажу, яка залежить лише від волі сторін договору купівлі-продажу автомобіля, тому може бути не об`єктивною. У відзиві представник заперечував проти належності висновку щодо оцінки збитків, наданого позивачем, посилаючись на те, що у висновку не зазначено, що його підготовлено для суду, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, до нього не додано документів, що підтверджують право особи проводити відповідне експертне дослідження. Для визначення ринкової вартості експерт Крутінь застосував порівняльний підхід, але до висновку не долучив докази про час і джерела отримання даних. Представник відповідача також заперечував проти вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки вважає, що шкоду заподіяно через порушення вимог ПДР ОСОБА_1 . До звернення позивача з даним позовом до суду між сторонами велись переговори, під час яких ОСОБА_2 пропонував позивачу сплатити відшкодування в розмірі, визначеному ним, але через тиск позивача та її представника задля отримання відшкодування в розмірі, розрахованому нею, спір у досудовому порядку вирішено не було. Розмір моральної шкоди є завищеним та неспівмірним її моральним переживанням.

На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову.

28.02.2023 року від представника позивача Негробова О.В. надійшла відповідь на відзив на позов, у якій вказав, що під час розгляду судом справи про адміністративне правопорушення відповідач клопотання про призначення експертизи не заявляв. Суд у межах справи про адміністративне правопорушення встановив вину ОСОБА_2 та всі обставини справи, в тому числі механізм ДТП, з якими погодився правопорушник, не оскаржуючи постанову як в частині встановлених судом обставин ДТП, так і в частині встановлення його вини. Договір купівлі-продажу пошкодженого автомобіля є належним доказом на підтвердження його вартості в разі фізичного знищення, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 14.07.2020 року по справі № 525/1592/18. Не погоджуючись з висновком експерта № 9212 ОСОБА_2 належно не обґрунтував такі заперечення, не зазначав про порушення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Ухвалою суду від 04.04.2023 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, витребувано у ТДВ «СГ «Оберіг» належним чином завірену копію звіту про визначення вартості матеріального збитку № 117678 від 20.11.2022, який приймався для розрахунку страхового відшкодування ОСОБА_1 у страховій справі 38663.

Ухвалою, постановленою 16.10.2023 року без виходу суду до нарадчої кімнати, відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про виклик свідків.

Ухвалою суду від 14.02.2024 року за заявою представника позивача по справі призначено судову авто товарознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 14.02.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової авто технічної експертизи відмовлено.

Ухвалою суду від 07.08.2024 року постановлено провести судову автотоварознавчу експертизу, призначену судом, за матеріалами цивільної справи без огляду колісного транспортного засобу.

15.04.2025 року від представника позивача надійшли письмові пояснення. У поясненнях зазначено, що висновки дослідження, проведеного експертом ОСОБА_4 з врахуванням вихідних даних звіту про визначення вартості матеріального збитку № 117678, не підлягають врахуванню, оскільки оцінювачем ОСОБА_5 під час проведення оцінки не було виконано вимоги Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановлені розміру матеріального збитку (далі - Методика), що є порушенням законодавства з питань судової експертизи. Окрім того, Методикою визначено, що аналіз пошкоджень, прийняття рішення щодо необхідності заміни чи ремонту складників колісного транспортного засобу, встановлення обсягу необхідних ремонтних робіт (операцій), інші завдання, що передбачають наявність спеціальних технічних знань та є складовою частиною встановлення розміру матеріального збитку або вартості відновлювального ремонту є виключного компетенцією судових експертів, які мають експертну спеціальність 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу». Оцінювач ОСОБА_5 відповідної експертної спеціальності немає, тому не має компетенції на аналіз пошкоджень, прийняття рішення щодо необхідності заміни чи ремонту складників колісних транспортних засобів, встановлення обсягу необхідних ремонтних робіт (операцій) та іншого.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Негробова О.В. 15.04.2025 року надійшла заява, у якій просив розгляд справи проводити без його участі.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Круглого В.В. надійшла заява, у якій просив провести розгляд справи без його участі та без участі відповідача, просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ТДВ «СГ «Оберіг» про час. дату та місце розгляду справи повідомлене належним чином, однак, у судове засіданні свого представника не направило, про причини неявки суд не повідомило.

За таких обставин, суд проводить розгляд справи за відсутності учасників справи та без застосування технічних засобів фіксації судового засідання відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку, встановив наступні обставини справи.

У ході судового розгляду встановлено, що 06.08.2022 року сталася ДТП за участю автомобіля «Audi Q5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля «Opel Astra», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням відповідача. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

На момент ДТП автомобіль «Audi Q5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належав позивачу.

На транспортування автомобіля з місця ДТП позивач витратила 2 500 грн., що підтверджується квитанцією № 399738 від 06.08.2022 року.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2022 року по справі № 205/5278/22 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначена постанова суду набрала законної сили 11.11.2022 року.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, зазначеною постановою встановлено вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

ОСОБА_1 звернулася до страховика відповідача ТДВ «СГ «Оберіг» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Для визначення розміру страхової виплати на замовлення страховика суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 06.08.2022 року складено звіт про визначення вартості матеріального збитку щодо транспортного засобу Audi Q5, державний номер НОМЕР_1 , у якому визначено, що транспортний засіб є фізично знищеним внаслідок ДТП, його ринкова вартість до ДТП становить 536 517,31 грн.

Страховиком у межах страхового ліміту 130 000 грн., за вирахуванням франшизи 2 500 грн., відшкодовано позивачу 127 500 грн.

15.08.2022 року позивач звернулася до експерта-автотоварознавця ОСОБА_6 , який склав висновок № 9212 експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 22.08.2022 року.

Згідно з вказаним висновком транспортний засіб позивача є фізично знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його вартість до ДТП, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Audi Q5, державний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 586 400,90 грн., ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані становить 241 412,76 грн.

Відповідно до висновку експерта № 944-24 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі № 205/469/23 від 21.10.2024 року:

-з врахуванням вихідних даних «Висновку експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку № 9212» від 22.08.2022 року, складеного судовим експертом Крутінь В.І., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Audi Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату ДТП склала 973 675,82 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля станом на дату ДТП становить 586 407,46 грн., ринкова вартість транспортного засобу Audi Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в аварійному (пошкодженому) стані станом на 06.08.2022 року становить 241 300,78 грн;

-з врахуванням вихідних даних «Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 117678» від 20.11.2022 року, складеного ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 915 906,59 грн., матеріального збитку 536 860,11 грн., а ринкова вартість транспортного засобу у пошкодженому стані 210 157,11 грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції станом на дату виникнення спірних відносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з матеріалів справи, розмір збитків перевищує розмір страхового відшкодування. Отже, у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу різницю між завданими збитками і отриманим ОСОБА_1 від страховика відшкодуванням.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено з матеріалів справи, відновлення транспортного засобу «Audi Q5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , економічно недоцільне, отже, такий автомобіль є фізично знищеним.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (постанова Верховного Суду від 16.02.2022 року по справі № 725/1670/18).

Вартість транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди визначається на підставі висновку автотоварознавчої експертизи.

У позові ОСОБА_1 , обґрунтовуючи суму збитку, зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.2022 року нею було відчужено транспортний засіб за 180 000 грн., тому при розрахунку збитку віднімала від вартості автомобіля до ДТП не вартість його в пошкодженому стані, а суму продажу за договором, при цьому, посилаючись на постанову Верховного Суду від 14.07.2020 року по справі № 525/1592/18.

На зазначене суд зауважує, що в справі № 525/1592/18 Верховним Судом прийнято в якості доказу вартості транспортного засобу після ДТП ціну його фактичного продажу, однак, у справі, що розглядалася Верховним Судом не було визначено вартості автомобіля в пошкодженому стані на підставі експертного дослідження, а в справі, що розглядається наявна належне визначення вартості транспортного засобу після ДТП. Враховуючи викладене, у даній справі та справі № 525/1592/18 різні обставини, тому висновок, зроблений Верховним Судом у постанові від 14.07.2020 року застосуванню до даних правовідносин не підлягає.

Представник відповідача у письмовій заяві, посилаючись на наданий позивачем договір купівлі-продажу транспортного засобу від 23.09.2022 року, зауважив, що транспортний засіб «Audi Q5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було продано у відновленому стані, отже, позивач відновила автомобіль.

Зазначене припущення представника відповідача суд не бере до уваги, оскільки відповідно до змісту вищевказаного договору купівлі продажу покупець оглянув і ознайомився з майном. претензій щодо технічного стану та характеристик відчужуваного транспортного засобу не має, що не свідчить про те, що автомобіль «Audi Q5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , продавався у відновленому стані, а підтверджує лише згоду покупця на купівля майна в тому стані, в якому він перебуває на час укладення договору.

Розраховуючи суму відшкодування збитків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходив з сум, визначених у проведеного на підставі ухвали суду висновку експерта № 944-24 з врахуванням вихідних даних висновку експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку № 9212» від 22.08.2022 року, складеного судовим експертом Крутінь В.І., виходячи з такого.

Згідно з відкритою інформацією з Реєстру атестованих судових експертів судовий експерт ОСОБА_6 станом на дату складення висновку мав свідоцтво експерта з транспортно-товарознавчої експертизи, вид експертної діяльності «12.2 Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу». Відповідно до висновку експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку № 9212 ОСОБА_6 безпосередньо оглянув транспортний засіб.

Натомість звіт про визначення вартості матеріального збитку, складений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача за напрямом оцінки майна «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» зі спеціалізацією «1.3. Оцінка колісних транспортних засобів». Наданий на ухвалу суду ТДВ «СГ «Оберіг» звіт не містить акту огляду оцінювачем пошкодженого транспортного засобу.

Згідно вимог п. 1.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика), вимоги Методики є обов`язковими під час проведення авто-товарознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто-товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Однією з вимог, передбачених Методикою, є особистий огляд КТЗ оцінювачем (експертом), про що зазначено в п. 5.1 Методики, а саме технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Відповідно до вимог п. 5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження».

Як вбачається з матеріалів справи, звіт про визначення вартості матеріального збитку, складений ОСОБА_5 акту огляду не містить, що свідчить про суттєве порушення вимог Методики.

Відповідно до статей 3, 4, 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», пунктів 51, 59, 60 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року №1440 з наступними змінами і доповненнями, основним завданням оцінювачів, суб`єктів оціночної діяльності є проведення незалежної оцінки майна, майнових прав, з наданням письмового «Звіту про оцінку», який містить висновки щодо вартості майна, майнових прав та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, а «оцінка майна, майнових прав» - це процес визначення його вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою відповідними нормативно-правовими актами, при цьому, можуть визначатися ринкова і різні види неринкової вартості майна, майнових прав.

З огляду на зазначене оцінювач, суб`єкт оціночної діяльності, який має кваліфікаційне свідоцтво за напрямком 1 - «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» та спеціалізацією 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів», може проводити оціночну діяльність, яка полягає у визначенні ринкової та різних видів неринкової вартості колісних транспортних засобів та їхніх складових частин.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.

Відповідно до п. 2.1. Глави 2 Розділу IV Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року, до числа основних завдань транспортно-товарознавчої експертизи належить визначення ринкової вартості колісних транспортних засобів, їх складових, а також розміру вартості матеріальних збитків, заподіяних власнику або володільцю колісних транспортних засобів, їх складових унаслідок пошкодження останнього.

Алгоритм визначення вартості відновлювального ремонту пошкоджених колісних транспортних засобів (в т.ч. автомобілів) та відповідного розміру матеріального збитку, заподіяного їх власнику (в т.ч. для встановлення страхового відшкодування) регламентується Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджено наказом Міністерства юстиції і Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, а також положеннями Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, зареєстрованої у Реєстрі методик проведення судових експертиз 12.09.2014 року за номером 12.2.03.

Відповідно до Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, освітньо-кваліфікаційним вимогам, зазначеним у такій методиці, відповідають судові експерти, які мають спеціальність судового експерта в межах експертної спеціальності «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу».

Виходячи з вимог зазначених Методик основним фактом, що визначає вартість (розмір) матеріального збитку, заподіяного власнику внаслідок пошкодження його колісного транспортного засобу, є вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу від пошкодження. При цьому, для встановлення вартості відновлювального ремонту пошкоджених колісних транспортних засобів (КТЗ) і відповідного розміру матеріального збитку, завданого їх власнику, необхідне проведення спеціальних досліджень з визначення характеру, об`єму й номенклатури пошкоджень та відповідних ремонтно-відновлювальних технологічних операцій, з розрахунку-калькулювання вартості відновлювального ремонту, що за змістом і процесом їх виконання не є «оціночними процедурами» та не відповідає поняттю «оцінка майна», передбаченому Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а тому не входить у компетенцію оцінювачів, зокрема за спеціалізацією 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів».

Верховний Суд у своїй постанові від 06.07.2018 року у справі № 924/675/17 зробив висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи викладене в сукупності, суд бере до уваги суми, зазначені у висновку експерта № 944-24 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 21.10.2024 року з врахуванням вихідних даних саме «Висновку експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку № 9212» від 22.08.2022, складеного судовим експертом Крутінь В.І.

На підставі зазначеного сума матеріального збитку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 220 106,68 грн. та розрахована таким чином: 586 407,46 грн. (вартість автомобіля до ДТП) 241 300,78 грн. (вартість автомобіля після ДТП) 127 500 грн. (страхове відшкодування) + 2 500 грн. (витрати на транспортування автомобіля з місця ДТП).

Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 220 106,68 грн. В частині, що перевищує вказану суму матеріального збитку, позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., суд зазначає наступне.

Як встановлено в ході судового розгляду, що внаслідок ДТП автомобіль, який належав позивачу, фізично знищено, позивачу довелося продати автомобіль у пошкодженому стані.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обґрунтовуючи вимогу щодо стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначила, що пошкодження належного їй транспортного засобу порушило її звичайний спосіб життя, страхова витрата не покрила вартість матеріального збитку, тому тягар збитків ліг саме на позивача.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, зокрема, фізичне знищення транспортного засобу, його продаж в такому стані, тобто позивач фактично була позбавлена її майна транспортного засобу, що вплинула на звичний спосіб життя, а тому суд дійшов висновку, що внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_1 зазнала моральних страждань.

Виходячи з засад розумності та справедливості та враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивач, суд дійшов висновку, що вимога щодо стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 10 000 грн., а в іншій частині вимога задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються судом відповідно до ст. 141 ЦПК України.

З урахуванням часткового задоволення позову сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3 014,01 грн. підлягає відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 301,07 грн. (230 106,68 грн. * 3 014,01 грн. / 301 400,90 грн.).

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Позивачем при зверненні до суду було понесено витрати на складення висновку експерта Крутінь В.І. в розмірі 4 500 грн., що підтверджується квитанцією (т. 1 а.с.35), а також на проведення судової експертизи в розмірі 18 932 грн., отже всього 23 432 грн. Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на проведення експертиз в розмірі 17 889,33 грн. (230 106,68 грн. * 23 432 грн. / 301 400,90 грн.).

Окрім того, позивач у позові просила стягнути з відповідача судові витрати пропорційно до задоволених вимог, зазначила, що орієнтовний розрахунок її судових витрат на правову допомогу становить 50 000 грн.

У відзиві на позов представник відповідача Круглий В.В. заперечував проти такого розміру витрати позивача, зазначивши, що він є завищеним і необґрунтованим.

06.05.2025 року від представника позивача Негробова О.В. надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів судових витрат.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката надано: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер, договір №б/н про надання правової допомоги від 21.11.2022 року, додаткову угоду № 1 від 21.11.2024 до вищевказаного договору, в якій сторони погодили, що сума гонорару адвоката не буде перевищувати 45 000 грн., акт приймання-передачі наданих правничих послуг від 05.05.2025 року до вищевказаних договору та додаткової угоди, згідно з яким загальних розмір сплаченого адвокату гонорару становить 30 000 грн., 3 квитанції про оплату послуг адвоката по 10 000 грн. кожна.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Оскільки позов задоволено частково, сума, пропорційна до задоволених вимог становить 22 903,72 грн. (230 106,68 грн. * 30 000 грн. / 301 400,90 грн.)

Однак, враховуючи викладені норми процесуального закону, зокрема те, що сума судових витрат, заявлена до відшкодування на 20 000 грн. є меншою, ніж заявлена в попередньому орієнтовному розрахунку, за відсутності поважності причин зменшення такої суми, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача меншої суми судових витрат в розмірі 15 000 грн., що відповідатиме а також критерію співмірності судових витрат на правову допомогу складності справи та виконаних адвокатом робіт.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 988, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 82, 89, 141, 247, 259, 265, 354 ЦПК України -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , 220 106,68 грн. матеріальної шкоди, завданою внаслідок ДТП, а також 10 000 грн. моральної шкоди, а всього 230 106,68 грн.(двісті тридцять тисяч сто шість гривень 68 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 35 190,40 грн., з яких: 2 301,07 грн. судовий збір, 17 889,33 грн. - судові витрати на проведення експертиз, 15 000 грн. витрати на професійну правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г.Остапенко