Справа № 214/9553/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого судді Дехти Р.В., за участю секретаря судового засідання Юшко А.М., порядку ч.2 ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ САКСАГАНСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ, ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ, ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ; третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ в особі ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ САКСАГАНСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ, ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ, в особі ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ; третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 29 липня 1998 року в Криворізькій філії Українська Біржа Нерухомості та квартири АДРЕСА_2 .

01 жовтня 2024 року він звернувся до державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиної О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , але постановою державного нотаріуса Тімошиної О.В. від 01 жовтня 2024 року йому в його видачі на квартиру АДРЕСА_1 було відмовлено з тих підстав, що документ, що посвідчує право власності на спадкову квартиру договір купівлі-продажу зареєстрований 29 липня 1998 року в Криворізькій філії Українська Біржа Нерухомості з порушенням діючого на 1999 рік законодавства і нотаріально не посвідчений.

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 порушує його право на спадкування та набуття права власності на вищевказану квартиру. В досудовому порядку нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири неможливо через смерть однієї зі сторін договору, тому за захистом свого порушеного права він змушений звернутися до суду з позовом про визнання за мною права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.11.2024 матеріали позову направлені до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю.

Ухвалою суду від 27.03.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі.

Ухвалою суду від 02.05.2025 залучено в якості співвідповідача ТЕРИТОРІАЛЬНУ ГРОМАДУ в особі ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ.

Ухвалою суду від 02.05.2025 витребувано з Другої Криворізької державної нотаріальної контори копію матеріалів спадкової справи, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 02.05.2025 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримали та просив задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, направили на адресу суду заяву, в якій просили прийняти рішення відповідно до чинного законодавства, а справу слухати за їх відсутності.

Третя особа в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 211 ЦПК України за наявними в ній доказами.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 29 липня 1998 року в Криворізькій філії Українська Біржа Нерухомості та квартири АДРЕСА_2 .

Як вбачається з спадкової справи, відповідно до ст. 1261 Цивільного Кодексу України ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_2 є спадкоємцями померлої першої черги за законом.

Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину, а його брат ОСОБА_2 від своєї частки у спадщині відмовився на його користь, про що подав відповідну заяву до нотаріуса, інших спадкоємців ані за законом, ані за заповітом не має.

01 жовтня 2024 року позивач звернувся до державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиної О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

Постановою державного нотаріуса Тімошиної О.В. від 01 жовтня 2024 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 було відмовлено з тих підстав, що документ, що посвідчує право власності на спадкову квартиру договір купівлі-продажу зареєстрований 29 липня 1998 року в Криворізькій філії Українська Біржа Нерухомості з порушенням діючого на 1999 рік законодавства і нотаріально не посвідчений.

Правовідносини у відповідній частині виникли в момент укладення відповідного договору 29 липня 1998 року, в той час, як діючий Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. Суд виходить з того, що за загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожної події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений ст. 58 Конституції України, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають оцінці у сукупності за нормами ЦК УРСР від 18 липня 1963 року та Закону України «Про товарну біржу» у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору, а також за нормами Цивільного кодексу України на час виникнення у позивача права на спадкування.

Згідно зі ст.153 ЦК УРСР, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до Договору купівлі - продажу нерухомого майна, який був зареєстрований у відповідності до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» 29 липня 1998 року в Криворізькій філії Українська Біржа Нерухомості, за № 1-447, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який діяв від себе та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 38,4 кв.м. та житловою площею 16,3 кв.м..

При укладанні вищезазначеного договору були дотримані всі вимоги, пред`явлені до договору купівлі - продажу квартири і сторони не оспорювали будь-які пункти цього договору, сторонами також була обумовлена вартість продажу квартири. По всім пунктам договору сторонами була досягнута згода, ОСОБА_3 сплатила обумовлену вартість квартири 4000 грн..

Так, на момент укладення Договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 29 липня 1998 року в Криворізькій філії Українська Біржа Нерухомості та квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1261 Цивільного Кодексу України ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_2 є спадкоємцями померлої першої черги за законом.

ОСОБА_2 від своєї частки у спадщині відмовився на користь ОСОБА_1 , про що подав відповідну заяву до нотаріуса.

Матеріалами справи підтверджено, що інші спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_3 - відсутні.

Спадщину позивач прийняв у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Другої криворізької державної нотаріальної контори.

Таким чином, суд доходить до висновку, що спадщина належить позивачу з часу її відкриття за законом.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства та захисту права, повинен сприяти учасникам цивільних правовідносин, які звернулися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у реалізації ними цих прав, у тому числі і спадкових (ст.ст. 15, 16 ЦК України) .

Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Разом з тим, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки, положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-20цс11 від 21.05.2012р., який ухваленою за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як слідує зі ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Крім того, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за захистом своїх прав за правилами позовного провадження в межах вирішення цивільно-правового спору.

Статтею ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду в п. 23 постанови від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1. умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартири, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ САКСАГАНСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ, ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ; третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 38,4 кв.м. та житловою площею 16,3 кв.м..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено 30 червня 2025 року.

Суддя: Р. В. Дехта