Номер провадження: 22-ц/813/204/25
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

05.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивач заступник прокурора Приморського району м. Одеси, який діє в інтересах Одеської міської ради,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 ,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року,

за позовом заступника прокурора Приморського району м. Одеси, який діє в інтересах Одеської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку, витребування земельних ділянок, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції,

в с т а н о в и в:

В липні 2015 року заступник прокурора Приморського району м. Одеси, діючи в інтересах держави в особі Одеської міської ради, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спор - Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку та витребування земельних ділянок, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2007 року у справі №2-1225-1/07 визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м, яка розташована на АДРЕСА_1 , та на підставі цього рішення 08 жовтня 2007 року Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 673319 площею, 0,1000 га, зареєстрований Одеською регіональною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №35. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 листопада 2009 року вищевказане рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2007 року скасовано, а зазначена справа направлена за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Позивач посилається, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2014 року визнано незаконним та скасовано виданий ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку від 08 жовтня 2007 року серії ЯЕ №670319. Проте, Одеська міська рада як розпорядник земель комунальної власності не приймала жодного рішення щодо передачі будь-кому земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 23 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. за №19086, згідно із яким ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_3 і ОСОБА_2 купили земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану на АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати виданий 25 грудня 2007 року ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №758190, а саме: земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» за №63, кадастровий номер земельної ділянки: :51:003:0354; визнати незаконним та скасувати виданий 25 грудня 2007 року ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №758189, а саме: земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» за №64, кадастровий номер земельної ділянки: :51:003:0355; витребувати вищевказані земельні ділянки з незаконного володіння ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ; встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого це судове рішення є підставою для внесення Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції записів щодо скасування права власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на вищевказані земельні ділянки.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2017 року, позов заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено частково. Суд визнав незаконним та скасував виданий 25 грудня 2007 року ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №758190, а саме: земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» за №63, кадастровий номер земельної ділянки: :51:003:0354; визнав незаконним та скасував виданий 25 грудня 2007 року ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №758189, а саме: земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» за №64, кадастровий номер земельної ділянки: :51:003:0355; витребував земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :51:003:0354, з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Одеської міської ради; витребував земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :51:003:0355, з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Одеської міської ради; встановив порядок виконання рішення, відповідно до якого це судове рішення є підставою для внесення Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції записів щодо скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :51:003:0354, та права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :51:003:0355. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 серпня 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25 липня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2017 року, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 серпня 2017 року відмовлено.

В грудні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою у якій просила скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11.05.2017 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції стосується її прав та обов`язків, оскільки вона з 08 квітня 1989 року перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 й спірна земельна ділянка придбана під час шлюбу й відноситься до об`єктів спільної сумісної власності подружжя в силу презумпції, встановленої статтею 60 СК України, на якій подружжя здійснило будівництво домоволодіння, якому присвоєно адресу: АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності від 13 жовтня 2015 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2017 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спірна земельна ділянка придбана під час шлюбу ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , отже є об`єктом спільної сумісної власності, проте суд першої інстанції не залучив до участі у справі іншого співвласника цієї земельної ділянки. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги заступника прокурора є непропорційним втручанням держави в мірне володіння належним ОСОБА_4 спірним нерухомим майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позбавлення її як добросовісного набувача права на спірну земельну ділянку і на домоволодіння без надання будь-якої компенсації або іншого відповідного відшкодування є порушенням справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав людини.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задоволено частково, постанову Одеського апеляційного суду від 07 липня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2021 року у вказаній справі визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) ОСОБА_5 , судді: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2023 року замінено суддю ОСОБА_6 (звільненої у відставку з посади судді, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 21 лютого 2023 року) на суддю Сегеду С.М.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 року замінено суддю ОСОБА_8 на суддю ОСОБА_9 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2023 року замінено головуючого суддю (суддю-доповідача) Цюру Т.В., яка звільнена у відставку з посади судді відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 763/0/15-23 від 01 серпня 2023 року, на суддю Князюка О.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023 року замінено суддів Комлеву О.С., ОСОБА_9 на суддів Заїкіна А.П., Погорєлову С.О.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2023 року замінено головуючого суддю (суддю-доповідача) Князюка О.В., якого звільнено у відставку з посади судді відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 941/0/15-23 від 28 вересня 2023 року, на суддю Коновалову В.А.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2023 року замінено суддів ОСОБА_10 , Погорєлову С.О. на суддів Карташова О.Ю., Стахову Н.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.11.2023 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2023 року замінено суддю Стахову Н.В., яка звільнена у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №2518/0/15-24 від 20.08.2024 року, на суддю Лозко Ю.П.

Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Одеська обласна прокуратура, Одеська міська рада, заступник прокурора Приморського району м. Одеси, реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, представник ОСОБА_4 ОСОБА_11 судові повістки отримали11.04.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_12 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , підлягає закриттю, з урахуванням наступного.

Як убачається з матеріалів справи, в липні 2015 року заступник прокурора Приморського району м. Одеси, діючи в інтересах держави в особі Одеської міської ради, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку та витребування земельних ділянок.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2017 року, позов заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено частково. Суд визнав незаконним та скасував виданий 25 грудня 2007 року ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №758190, а саме: земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» за №63, кадастровий номер земельної ділянки: :51:003:0354;

визнав незаконним та скасував виданий 25 грудня 2007 року ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №758189, а саме: земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» за №64, кадастровий номер земельної ділянки: :51:003:0355;

витребував земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :51:003:0354, з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Одеської міської ради;

витребував земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :51:003:0355, з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Одеської міської ради;

встановив порядок виконання рішення, відповідно до якого це судове рішення є підставою для внесення Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції записів щодо скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :51:003:0354, та права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :51:003:0355. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 серпня 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25 липня 2018 року у задоволенні заяви адвоката Діхтяренко О.М. в інтересах відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , поданої до Верховного Суду України, про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2017 року, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 серпня 2017 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року, відмовлено.

ОСОБА_4 , яка не є учасником справи, звернулась з апеляційною скаргою, в обґрунтування зазначивши, що не була залучена до участі у справі, хоча рішення у даній справі впливає на її права, як співвласника спірної земельної ділянки та домоволодіння, яке знаходиться на цій земельній ділянці. Під час підготовки до процесу про поділ спірного майна подружжя, вона з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 грудня 2020 року дізналася, що спірна земельна ділянка зареєстрована за Одеською міської радою на підставі оскаржуваного судового рішення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07.07.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2017 року скасовано, та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку та витребування земельних ділянок відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 07 липня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень частини 5 статті 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, скасовуючи постанову Одеського апеляційного суду від 07 липня 2021 року зазначив, що суд апеляційної інстанції не врахував, що спірна земельна ділянка була придбана ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 та з її письмової згоди.

ОСОБА_2 приймав участь в якості відповідача у справі, яка протягом 2015 2018 років розглядалась судами чотирьох інстанцій, при цьому він діяв в інтересах добросовісних набувачів спірної земельної ділянки, у тому числі й ОСОБА_4 , з якою перебував і перебуває у зареєстрованому шлюбі.

Спір між подружжям відносно поділу майна подружжя на час розгляду справи та ухвалення судових рішень судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій був відсутній. Вказані обставини залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції.

Правова визначеність передбачає дотримання принципу остаточності судового рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи.

На думку касаційного суду, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_4 діють очевидно недобросовісно, подавши у 2020 році, після перегляду справи Верховним Судом України, від імені ОСОБА_4 апеляційну скаргу на остаточне рішення суду першої інстанції.

Також Верховний суд звернув увагу, що суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції у частині вирішенні позовних вимог до ОСОБА_3 , не навівши належних мотивів у цій частині.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для скасування остаточного рішення суду першої інстанції, ухваленого у 2015 році, з формальних підстав, пославшись на те, що ОСОБА_4 не приймала участі у розгляді справи.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема, забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Конструкція статті 352 ЦПК України у системному тлумаченні з частиною першою статті 17 ЦПК України, з врахуванням принципу верховенства права, складовою якого є доступ до суду, дає підстави дійти висновку, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційний перегляд справи виключно у випадку, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У контексті зазначеного, за приписами процесуального законодавства особа, яка не брала участі у справі, може подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про її права, свободи або про її обов`язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цієї осіб.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19) зроблено висновок, що питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 2-4392/09, постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 638/21181/15-ц, постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 705/2-1281/2010 Верховний Суд дійшов висновку, що особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1715/2798/12 також зазначається, що в залежності від того, чи вирішувалось судовим рішенням питання про права та обов`язки особи, яка його оскаржує, визначається право на оскарження такого рішення. Судове рішення, що оскаржується особою, яка не залучалась до розгляду справи, повинно безпосередньо впливати на обсяг прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 62/12 та від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, а також у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13 (провадження № 61-41547сво18).

Звертаючись у грудні 2020 року з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року ОСОБА_4 вказує, що оскаржуване рішення у справі безпосередньо стосується її прав та обов?язків, оскільки вона з 08 квітня 1989 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , а спірна земельна ділянка придбана під час шлюбу і відноситься до об`єктів спільної сумісної власності подружжя в силу статті 60 СК України. Зазначала, що на цій земельній ділянці ними збудовано домоволодіння, якому присвоєно адресу: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності від 13 жовтня 2015 року. У пункті 10 договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2007 року, на підставі якого відповідачі придбали спірну земельну ділянку, зазначено, що договір вчинено за нотаріально посвідченими згодами дружин покупців, які викладено окремими заявами. Зазначала, що у суду першої інстанції були наявні відомості про те, що спірні земельні ділянки були набуті відповідачами спільно з їх дружинами, яких до участі у справі залучено не було.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 вересня 2007 року у справі № 2-1225-1/07 за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована на АДРЕСА_1 . Зобов`язано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» зареєструвати та видати на ім`я ОСОБА_1 державний акт на вказану земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд.

ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №673074 від 16 липня 2008 року, а саме на земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» за № 35.

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. 23 жовтня

2007 року за реєстраційним № 19086, ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 і ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану на АДРЕСА_1 , у наступних частках: ОСОБА_12 земельну ділянку, площею 0,0500 га, зазначену під літерами «А-Б-В-Г-А» на плані, який є невід`ємною частиною цього договору, кадастровий номер :51:003:0354; ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0500 га, зазначену під літерами «А-Б-В-Г-А» на плані, який є невід`ємною частиною цього договору, кадастровий номер :51:003:0355.

25 грудня 2007 року ОСОБА_2 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 758190, а саме земельну ділянку, площею 0,0500 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 63, кадастровий номер :51:003:0354.

ОСОБА_3 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 758189, а саме земельну ділянку, площею

0,0500 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 64, кадастровий номер :51:003:0355.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2009 року апеляційну скаргу прокуратури міста Києва задоволено, рішення Печерського районного суду місті Києва від 07 вересня 2007 року у справі № 2-1225-1/07 скасовано, справу направлено на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2009 року вказану справу № 2-1225-1/07 передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2010 року позов ОСОБА_1 та інших про визнання права власності на земельні ділянки та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2014 року у справі № 522/8178/14-ц визнано незаконним та скасовано державний акт серії ЯЕ № 670319, виданий ОСОБА_1 08 жовтня 2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану на АДРЕСА_1 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 35. Витребувано ділянку з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради, встановлено порядок виконання рішення суду, відповідно до якого рішення є підставою для внесення Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції запису про скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку.

Згідно із статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Частинами другою, четвертою статті 369 ЦК України визначено, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

У постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 754/4108/18 Верховний Суд дійшов висновку, що права одного з подружжя у випадку не пред`явлення до нього позовних вимог не порушуються, оскільки ці права захищаються тим з подружжя, який уклав договір і є відповідачем у справі.

У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Водночас згідно із статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Отже, зазначена норма передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України).

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті13 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звертався до апеляційного суду з апеляційною скаргою, до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, а також до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення суду касаційної інстанції. Процесуальні дії ОСОБА_2 були спрямовані на захист права добросовісного набувача щодо спірної земельної ділянки. Отже відповідач ОСОБА_2 діяв у цій справі в спільних інтересах: своїх та своєї дружини ОСОБА_4 , як добросовісних набувачів земельної ділянки, у спорі з власником майна про його витребування. Щодо цієї земельної ділянки спору між подружжям на час розгляду справи в судах не існувало.

Розгляд цієї справи тривав з 2015 року, ОСОБА_4 , яка перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , що приймав активну участь у розгляді цієї справи, не могла не знати про те, що стосовно спірної земельної ділянки існує судовий спір.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду зроблені в цій справі, що ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_4 діють очевидно недобросовісно, подавши у 2020 році, після перегляду справи Верховним Судом України, від імені ОСОБА_4 апеляційну скаргу на остаточне рішення суду першої інстанції.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 2-1426/08, у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 646/6461/17, особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової визначеності та остаточності судового рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 522/14240/15-ц).

Доводи скаржника про те, що ОСОБА_4 є співвласником спірного нерухомого майна, яке набуто у шлюбі, а тому суд першої інстанції повинен був залучити її до участі у справі, оскільки рішення впливає на її права та обов`язки як співвласника є необґрунтованими, оскільки в даному випадку права захищаються тим з подружжя, який уклав вказаний договір. Як зазначалося вище ОСОБА_4 не могла не знати про те, що стосовно спірної земельної ділянки існує судовий спір.

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження.

Встановивши, що ОСОБА_4 не приймала участі у розгляді справі, не укладала оспорюваний договір, а також враховуючи предмет спору, поведінку скаржника та ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає, що відсутні правові підстави вважати права скаржника порушеними, ОСОБА_4 не довила того, що суд першої інстанції вирішував питання про права, свободи та інтереси скаржника у спірних правовідносинах.

Оскільки апеляційне провадження підлягає закриттю, тому питання обґрунтованості позовної заяви заступника прокурора Приморського району м. Одеси, який діє в інтересах Одеської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку, витребування земельних ділянок, не підлягає з`ясуванню апеляційним судом.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 не довила того, що суд першої інстанції вирішував питання про права, свободи та інтереси скаржника у спірних правовідносинах, а тому апеляційне провадження за її апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України.

Керуючись ст. 260 ЦПК України, п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 362, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2015 року за позовом заступника прокурора Приморського району м. Одеси, який діє в інтересах Одеської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку, витребування земельних ділянок, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов