Провадження № 2/204/1142/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді Чапали Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Савченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

У провадження Чечелівського районного суду м. Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, відповідно до якої просив стягнути з відповідача грошові кошти не виплачені при звільненні у розмірі 44 765,00 грн., а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він був звільнений з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» 20 червня 2023 року, про порушення свого матеріального права на суму 44 765, 00 грн. він дізнався в грудні 2024 року отримавши від відповідача довідку про невиплачену йому заробітну плату №232/58 від 06 грудня 2024 року. До теперішнього часу позивач не отримував заробітну плату при звільненні, тому змушений звернутися до суду з даною позовною заявою для захисту своїх трудових прав та інтересів.

Ухвалою суду від 26 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

23 січня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» перебувало та перебуває зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірванням контрактів, які складали питому вагу замовлень продукції, несе великі фінансові збитки. Звернув увагу, що протягом 2019-2023 рр. та на даний час підприємство працює в одноденному режимі роботи, що підтверджується наказом по підприємству про режим роботи. З 28.02.2022 року і до 01.09.2023 року підприємство знаходилось на простої, що підтверджується відповідними наказами. З січня 2023 року підприємство працює в одноденному режимі роботи. Окрім того, на думку відповідача, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду.

27 січня 2025 року на адресу суду від представника позивача адвоката Пацкова М.Л. надійшла відповідь на відзив, у якому зазначено, що пояснення викладені відповідачем у відзиві на позов не можуть бути підставами для відмови у задоволені позовних вимог у зв`язку з наступним. Обов`язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця у даному випадку на відповідача. Невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг свої вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із сплати заборгованості із заробітної плати покладається на відповідача. Щодо строків звернення до суду зазначено наступне. Про порушення свого матеріального права позивач дізнався в грудні 2024 року отримавши від відповідача Довідку про невиплачену заробітну плату №232/58 від 06.12.2024 року. Раніше позивач не мав можливості подати позов через порушення відповідачем вимог діючого законодавства. В день звільнення відповідач не надав позивачу довідку розрахунок належних позивачу сум, тому позивач про наявність конкретної суми заборгованості по заробітній платі дізнався тільки в грудні 2024 року отримавши від відповідача зазначену довідку.

Окрім того, на адресу суду від представника позивача адвоката Пацкова М.Л. надійшли додаткові пояснення до відповіді на відзив, у яких представник позивача адвокат Пацков М.Л. зазначає, що згідно ч. 1 ст. 268 ЦК позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законодавством, а саме ст. 258 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦК особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля право на свободу та особисту недоторканість, право на недоторканість особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. Право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Додатково зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє не є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Право на працю закладено у самій людській природі. Його має кожна людина, воно є невідчужуваним, тому самій особі належить виключне право розпоряджатися своїми здібностями до праці. Таким, чином з урахуванням вищенаведеного та вимоги позивача не поширюється позовна давність, як до вимог про захист особистих немайнових прав.

Разом із тим, 13 лютого 2025 року на адресу суду від представника позивача адвоката Пацкова М.Л. надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких, посилаючись на правову позицію, яка викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, представник позивача зазначив про пріоритетність норм ЦК над спеціальним законом, у зв`язку із чим згідно ч. 1 ст. 268 ЦК позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом, враховуючи що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Приписами ч. 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно ст. ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем, та 20 червня 2023 року був звільнений згідно наказу №837-вк від 20.06.2023, відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 5).

Відповідно до довідки, виданої ДП «ВО ПМЗ ім. Макарова» від 17.01.2025 року № 232/14, заборгованість підприємства по заробітній платі перед ОСОБА_1 складає 44 717,00 грн., за період з вересня 2021 по квітень 2023 року.

Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 2 КЗпП України працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи судом згідно наданої суду відповідачем довідки ДП «ВО ПМЗ ім. Макарова» від 17.01.2025 року № 232/14 заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 44 717,00 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь позивача підлягає стягненню нарахована, однак не виплачена заробітна плата, у розмірі 44 717,00 грн., а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розміру заробітної плати, яка повинна бути стягнута за рішенням суду шляхом негайного виконання, суд виходить з наступних розрахунків: розмір заборгованості по заробітній платі, який стягнуто судом 44 717, 00 грн.; період стягнення дорівнює 10 повних місяців. Отже, розмір заробітної плати який підлягає стягненню шляхом негайного виконання за один місяць становить: 44 717, 00 грн./ 10 = 4 471,70 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Пацков Микола Леонідович, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 18.12.2024 року б/н (а.с. 7).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

18 грудня 2024 року адвокатом Пацковим М.Л. як виконавцем, отримано від позивача, як замовника гонорар адвоката в сумі 2000,00 грн. (а.с. 8).

Отже, суд вважає встановленим, що позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Пацкова М.Л., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.

З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 2 000,00 грн. є об`єктивної та розумною, відповідає змісту і обсягу виконаної адвокатом роботи.

Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, заявленої у справі ціни позову та значення справи для сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а отже вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо тверджень відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. (ч. 1 ст. 233 КЗпПУ).

Частиною 2 статті 233 КЗпПУ визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Судом встановлено, що позивач довідку про розмір заборгованості по заробітній платі отримав лише 06.12.2024 року (а.с. 6), після чого 23.12.2024 року звернувся до суду з даним позовом, а отже встановлений законом строк для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі ним не пропущено. З огляду на наведене доводи відповідача в цій частині судом визнаються неприйнятними.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати задоволені на загальну суму 44 717, 00 грн., а позивач був звільнений від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

На підставі ст. ст. 115, 233 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 279, 352, 430 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі невиплачену при звільненні у сумі 44 717, 00 грн. (сорок чотири тисячі сімсот сімнадцять) гривень (нуль) копійок, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. (дві тисячі) гривень (нуль) копійок).

Стягнути з Державного підприємства виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова, на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 00 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць, у розмірі 4 471,70 грн. (чотирьох тисяч чотириста сімдесят однієї) гривні (сімдесяти) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 30.06.2025.

Суддя