ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 102621784, № 75389246, № 3027043, № 5113076, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.08.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 уклали договір № 75389246.

25.08.2021 ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 уклали договір № 3027043.

29.08.2021 ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір № 102621784 та договір № 5113076.

Взяті на себе зобов`язання кредитори виконали та надали відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому договором.

Відповідач свої обов`язки за вказаними договорами не виконав, не повернув кредитні кошти та проценти за користування кредитом.

Позивач стверджує, що на підставі укладених з первісними кредиторами договорів факторингу він набув права вимоги до відповідача за вказаними правочинами.

Оскільки відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Водночас, відповідач ухвалу судді від 17 березня 2025 року про відкриття провадження не отримав, оскільки надіслана судом на його адресу кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду не подав.

Розгляд справи відкладався у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи, а також для надання відповідачу можливості ознайомитись зі змістом позовної заяви та доданих до неї матеріалів.

Представник позивача Строкань В.О. у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав, що у ній зазначені. Пояснила суду, що право вимоги до відповідача у спірних правовідносинах позивач набув на підставі договорів факторингу з попередніми кредиторами. Оскільки у добровільному порядку відповідач не виконав умови договорів та не повернув кредит та проценти за користування ним, тому вважає права позивача порушеними та такими, що підлягають захисту у судовому порядку шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Також зазначила, що право набуття права вимоги до відповідача позивач підтвердив наданими до позовної заяви відповідними договорами факторингу, актами приймання-передачі реєстрів вимог, витягами з реєстрів вимог, в тому числі і в електронному вигляді, актами зарахування зустрічних вимог та платіжними дорученнями про оплату за право вимоги за договорами факторингу. Наявність у відповідача простроченої заборгованості та її розмір позивач підтвердив доданими до позовної заяви розрахунками заборгованості за договорами кредиту, складеними первісними кредиторами та ТОВ «Коллект Центр».

З огляду на те, що відповідач не погасив заборгованість за кредитними договорами в добровільному порядку, представник позивача вважає наявними підстави для її стягнення у судовому порядку.

На запитання суду вказала, що з часу переуступлення права вимоги жодні сплати за цими договорами відповідач не здійснював.

Також представник позивача у відповідь на зауваження відповідача щодо безпідставного нарахування процентів за договорами поза межами строку кредитування зазначила, що проценти вважає такими, що нараховані правомірно, оскільки така можливість передбачена умовами цих договорів, також, на її думку такі дії відповідають висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20.

Крім цього, звернула увагу суду на те, що відповідач у разі незгоди із сумою заборгованості мав право надати суду власний розрахунок, однак таким правом не скористався, у зв`язку з цим вважає такі його твердження безпідставними.

У відповідь на доводи відповідача стосовно завищеного розміру витрат на правничу допомогу зазначила, що вважає заявлену у позові суму співмірною та такою, яка підтверджена відповідним розрахунком її вартості, здійсненим на підставі прайс-листа. Ця сума відповідає кількості витраченого часу, необхідного для вчинення наданих послуг з правничої допомоги.

Відповідач у судовому засіданні визнав, що дійсно уклав з первісними кредиторами всі чотири договори та отримав у користування кошти в обумовленому ними розмірі. Водночас відповідач заперечив щодо розміру нарахованих процентів за користування кредитними коштами, зазначивши, що за умовами всіх договорів визначено строк кредитування тривалістю 30 днів.

На запитання суду відповідач вказав, що за жодним з договорів він не вчиняв будь-яких дій, направлених на пролонгацію строку кредитування.

Також відповідач пояснив, що часто користувався послугами кредитодавців та брав кредити на умовах 0,01 процента на місяць. Цього разу так склались обставини, що він не зміг погасити заборгованість.

На запитання суду зазначив, що він не здійснював будь-яких сплат за цими договорами, тому заборгованість за тілом кредиту визнає у повному розмірі, також визнає розмір процентів за кожним з договорів, який нарахований у 30 денний період дії договорів в іншій частині зазначений позивачем розмір заборгованості вважає необгрунтованим та таким, що нарахований безпідставно.

Стосовно вимог про стягнення витрат на правничу допомогу вказав, що вважає 16000,00 грн завищеним, оскільки він навіть перевищує суму боргу за кредитом.

У судовому засіданні 23.06.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 30.06.2025 (з урахуванням вихідних днів).

Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.

13 серпня 2021 року ОСОБА_1 уклалав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кредитний договір № 75389246, який підписав електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який надісланий на номер телефону відповідача.

Відповідно до п. 2.1-2.2 договору, сума позики 3050, 00 грн, строк позики 30 днів, базова процентна ставка за день 1,99 % (фіксована). Дата повернення позики 12.09.2021, знижена процентна ставка в день 0,01%, процентна ставка за понаднормове користування позикою за день 2,70%, пеня в день 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 3,71%, орієнтовна загальна вартість позики 3059,15 грн.

Позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг, з правилами програми лояльності, вивчив договір та правила надання грошових коштів у позику.

Відповідно до додатку № 1 до договору позики № 75389246 від 13.08.2021, дата видачі кредиту 13.08.2021, дата повернення кредиту 12.09.2021, сума кредиту 3050,00 грн, проценти за користування кредитом - 9,15 грн, реальна річна процентна ставка 3,71 %, загальна вартість кредиту 3059,15 грн.

На підтвердження надання кредиту позивач надав довідку ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 24.10.2024 року, згідно з відомостями якого 13.08.2021 перераховано кошти на рахунок відповідача в розмірі 3050,00 грн, маска картки № НОМЕР_1 .

22.02.2022 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердик Капітал» уклали договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до божників, вказаних у реєстрі боржників.

За умовами цього договору до позивача перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, який формується згідно Додатку 1 та є невід`ємною частиною цього договору.

На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Витяг з Реєстру боржників №1 до договору факторингу № 22/02/22 від 22.02.2022».

10.01.2023 ТОВ «Вердик Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до божників, вказаних у реєстрі боржників.

На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023».

На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документ з назвою «Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 75389246 від 10.01.2023», згідно з відомостями якого станом на 10.01.2023 заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 10212,48 грн.

25.08.2021 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір № 3027043.

Відповідно до п. 2.3.3-2.4.5 договору, сума позики 1300,00 грн, строк позики до 24 вересня 2021 року (30 днів). Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований становить 1.99000 від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Базова процентна ставка за позикою, фіксована 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою. Розмір процентів за прострочену позику фіксований 1,01%.

Відповідно до додатку № 1 до договору позики № 3027043 від 25.08.2021, дата видачі кредиту 25.08.2021, дата повернення кредиту 24.09.2021, сума кредиту 1300,00 грн, проценти за користування кредитом - 776,10 грн, реальна річна процентна ставка 29654 %, загальна вартість кредиту 2076,10 грн.

29.12.2021 ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердик Капітал» уклали договір факторингу № 29/12-2021, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» передає ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до божників, вказаних у реєстрі боржників.

На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Реєстр боржників до договору факторингу № 29/12-2021 від 29.12.2021».

10.01.2023 ТОВ «Вердик Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до божників, вказаних у реєстрі боржників.

На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023».

На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документ з назвою «Розрахунок заборгованості за договором позики №3027043 від 25.08.2021», згідно з відомостями якого строк позики 30 днів, сума позики 1300,00 грн, станом на 24.09.2021 розмір нарахованої заборгованості (тіло кредиту та проценти за користування ним) складає 2076,10 грн.

29.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір № 102621784, який підписаний електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який надісланий на номер телефону відповідача.

Відповідно до п. 1.2-1.7 договору, сума кредиту 4000,00 грн, строк позики 30 днів, дата повернення кредиту 28.09.2021, комісія за надання кредиту 400,00 грн та нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 1500,00 грн та нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування.

Відповідно до додатку № 1 до договору про споживчий кредит № 102621784 від 29.08.2021, дата видачі кредиту 29.08.2021, дата повернення кредиту 28.09.2021, сума кредиту 4000,00 грн, проценти за користування кредитом - 1500,00 грн, реальна річна процентна ставка 11,215.00 %, загальна вартість кредиту 5900,00 грн.

17.12.2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердик Капітал» уклали договір факторингу № 17/12-2021-62, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до божників, вказаних у реєстрі боржників.

На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 17/12-2021-62 від 17.12.2021».

10.03.2023 ТОВ «Вердик Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до божників, вказаних у реєстрі боржників.

На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023/01 від 10.03.2023».

На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документ з назвою «Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 102621784 від 25.08.2021», згідно з відомостями якого станом на 10.03.2023 заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 31700,00 грн.

На підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача позивач надав довідку видану ТОВ «ФК «Елаєнс», в якій зазначено про успішність переказу коштів 29.08.2021 на суму 4000,00 грн, номер картки НОМЕР_2 , призначення платежу: кошти згідно договору № 102621784.

29.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір № 5113076, який підписаний електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який надісланий на номер телефону відповідача.

Відповідно до п. 1.2-1.7 договору, сума кредиту 4000,00 грн, строк позики 30 днів, дата повернення кредиту 28.09.2021, комісія за надання кредиту 400,00 грн та нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 1500,00 грн та нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування.

Відповідно до додатку № 1 до договору про споживчий кредит № 5113076 від 29.08.2021, дата видачі кредиту 29.08.2021, дата повернення кредиту 28.09.2021, сума кредиту 4000,00 грн, проценти за користування кредитом - 1500,00 грн, реальна річна процентна ставка 11,215.00 %, загальна вартість кредиту 5900,00 грн.

15.12.2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердик Капітал» уклали договір факторингу № 15/12-2021-22, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до божників, вказаних у реєстрі боржників.

На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 15/12-2021-22 від 17.12.2021».

10.01.2023 ТОВ «Вердик Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до божників, вказаних у реєстрі боржників.

На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023».

На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документ з назвою «Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 5113076 від 25.08.2021», згідно з відомостями якого станом на 10.01.2023 заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 32100,00 грн.

На підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача позивач надав довідку видану ТОВ «ФК «Елаєнс», в якій зазначено про успішність переказу коштів 29.08.2021 на суму 4000,00 грн, номер картки НОМЕР_2 , призначення платежу: кошти згідно договору № 5113076.

Нормативно-правове обґрунтування.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.

Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає таке.

З матеріалів справи суд встановив, що спірні правовідносини стосуються наявності у позивача права вимоги до відповідача у справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

За твердженням позивача таке право вимоги він набув на підставі договорів факторингу, укладених з первісними кредиторами.

На підтвердження наявності права вимоги до відповідача позивач додав до позовної заяви копії договорів факторингу, укладених між ним та первісними кредиторами, додаткові угоди до цих договорів, акти приймання-передачі реєстрів прав вимог, акти зарахування зустрічних вимог, а також Витяги з реєстру боржників, які є додатком до цих договорів, та платіжні доручення про здійснену оплату за право вимоги за договорами факторингу.

Виходячи зі змісту вказаних доказів суд дійшов висновку про те, що позивач довів наявність у нього права вимоги до відповідача у спірних правовідносинах.

Також суд бере до уваги, що відповідач, який брав участь у судових засіданнях, не заперечив наявність у позивача права вимоги до нього.

За твердженням позивача відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість.

Стягнення вказаної заборгованості є предметом спору в цій справі.

Суд враховує, що особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Саме такі договори були укладені між відповідачем та первісними кредиторами.

Надані позивачем на обґрунтування позовних вимог докази містять відомості про укладений між сторонами договір та погоджені сторонами умови щодо розміру кредиту; розміру, порядку нарахування та погашення процентів за користування кредитом та прострочення погашення боргових зобов`язань; інші умови, що свідчать про фіксацію волі сторін договору кредитування.

На цих документах наявний підпис відповідача.

Отже, суд доходить висновку про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді суттєві умови договору про розмір процентної ставки, порядок їх сплати.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач довів на підставі належних та допустимих доказів погодження сторонами договору умов про розмір та порядок отриманого кредиту, нарахування процентів за користування ним , а також умови повернення отриманих у позику грошей та плати за користування ними.

Виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин.

Також суд враховує, що відповідач у судовому засіданні визнав обставини укладання договорів з первісними кредиторами на умовах, що у них зазначені. Також повідомив суду про те, що він дійсно отримав у повному розмірі суми кредитів, користувався цими коштами, однак не повернув. Будь-які сплати за цими договорами він не здійснював.

З огляду на це суд вважає ці обставини доведеними.

Отже, вимоги позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту за всіма договорами є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом.

Щодо розміру заборгованості за процентами суд зазначає таке.

Відповідач не визнав вимоги позову в частині нарахування процентів за межами 30 денного строку кредитування який сторони договору визначили під час його укладання.

Представник позивача заперечила ці твердження відповідача, зазначивши наявність у позивача правових підстав для нарахування процентів за межами строку кредитування з огляду на умови цих договорів.

На підтвердження факту невиконання відповідачем зобов`язань за означеними кредитними договорами, позивач надав до суду документи з назвою «Розрахунок заборгованості», які містять відомості про здійснені щомісячні нарахування, суму заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами.

Позивач надав такі розрахунки, що здійснені первісними кредиторами (ТОВ «Мілоан», ТОВ «Маніфою», ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів), а також розрахунки, які здійснені ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем.

З вказаних розрахунків суд встановив, що ТОВ «Вердикт Капітал» передало позивачу право вимоги до відповідача, збільшивши/нарахувавши проценти за період наявності у нього права вимоги до відповідача.

З огляду на вказане суд зазначає, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Зі змісту договорів відступлення права вимоги за кредитними договорами, які відповідач уклав з первісними кредиторами, позивач не набув права здійснювати фінансові операції стосовно боржника, оскільки за умовами договорів про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги в нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор банк.

Отже, у спірних правовідносинах договорами відступлення права вимоги визначено певну грошову суму заборгованості за кредитними договорами, яка виникла станом на час укладання договорів факторингу з первісними кредиторами, у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором. Вказана сума визначена у відповідному розрахунку складається лише із заборгованості за тілом кредиту та відсотків, нарахованих ще первісним кредитором, і саме цю суму після укладення договору відступлення права вимоги за кредитним договором може вимагати сплатити позивач.

Також суд бере до уваги, що відступлення права вимоги, якого не існує на момент укладення відповідного договору у будь-якого суб`єкта, не створює жодних правових наслідків.

Крім цього, у цій справі суд встановив, що договори кредиту були укладені відповідачем та первісними кредиторами зі строком кредитування 30 днів кожен.

Водночас, відповідно до умов договорів, укладених відповідачем з ТОВ «Мілоан», визначено, що Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2, 2.3 цього договору (пункт 1.7.);

позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. договору в термін (дату), вказаний у п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною в п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6. договору, в сумі та на умовах, визначених в п.2.3 договору (пункт 2.2.1.);

нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору ( пункт 2.2.2.);

проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначена в п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну(базову) встановлену п. 1.6 договору. Якщо визначена п.1. 5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строк у пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6 договору. Стандартна (базова)процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобовё1язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплатити процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позивальнику буде надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди позичальника ( пункт 2.2.3.).

Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3. кредитного договору.

Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів ( послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2. договору ( пункт 2.3.1.1.).

Пунктом 2.3.1.2 визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.

Отже, умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

При цьому суд бере до уваги те, що позивач не надав і в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем дій, спрямованих на пролонгацію цих договорів.

Також суд враховує, що у судовому засіданні відповідач заперечив вказану обставину.

Аналіз змісту договорів та приписів чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що термін користування кредитними грошима розпочався 29 серпня 2021 року та закінчився 26 листопада 2021 року (30 днів строку кредитування + 60 днів максимальний строк збільшення строку кредитування у зв`язку з продовженням користування коштами).

Отже, сума заборгованості за нарахованим процентами в межах вказаного строку, виходячи з розміру процентів, узгодженого укладеними між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Мілоан» договорами, становить 13500,00 грн за кожним з договорів (від 29.08.2021 № 5113076 та №102621784). Також стягненню на користь позивача підлягає комісія у розмірі 400,00 грн за кожним з договорів. Всього за кожним з цих двох договорів підлягає стягненню сума в розмірі 17900,00 грн (4000,00 грн тіло кредиту, 400,00 грн комісія, 13500,00 грн проценти).

Щодо нарахування процентів за користування коштами, отриманими відповідачем за кредитними договорами, укладеними з ТОВ «Маніфою» та ТОВ «1 Безпечне Агентство необхідних кредитів», то суд зазначає, що умовами цих договорів не передбачено продовження строку кредитування понад погоджений сторонами договору 30 денний строк.

Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, згідно з яким вона відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Аналіз наведених норм права та встановлених судом фактичних обставин справи свідчить про те, що нарахована позивачем сума заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги та в подальшому суперечить умовам цих договорів, є такою, що нарахована поза межами їх дії, а тому не підлягає задоволенню судом.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та суперечать укладеному між сторонами договору.

Отже, строк користування кредитними грошима за договором з ТОВ «Маніфою» розпочався 25 серпня 2021 року та закінчився 24 вересня 2021 року (30 днів строку кредитування). Сума заборгованості за нарахованим процентами в межах вказаного строку, виходячи з розміру процентів, узгодженого укладеними між відповідачем та первісним кредитором, становить 776,10 грн. Всього за цим договором підлягає стягненню заборгованість в розмірі 2076,10 грн (1300,00 тіло кредиту + 776,10 грн проценти).

Строк користування кредитними грошима за договором з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» розпочався 13 серпня 2021 року та закінчився 11 вересня 2021 року (30 днів строку кредитування). Сума заборгованості за нарахованим процентами в межах вказаного строку, виходячи з розміру процентів, узгодженого укладеними між відповідачем та первісним кредитором, становить 9,30 грн. Всього за цим договором підлягає стягненню заборгованість в розмірі 3059,30 грн (3050,00 тіло кредиту + 9,30 грн проценти).

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства ? суду та сторін (позивача та відповідача).

Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду.

Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги, а на відповідача обов`язок їх спростування у разі незгоди з ними.

Докази, що спростовують позовні вимоги та розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитними договорами, суду не надано.

З огляду на встановлені судом обставини справи та приписи чинного законодавства, враховуючи, що матеріали справи містять належні докази того, що відповідач не повернув у добровільному порядку отримані та використані кошти, відмовився від виконання зобов`язань за договором в односторонньому порядку, що потягло невиконання його умов, внаслідок чого утворилась заборгованість та порушено права позивача, суд приходить до висновку про те, що така заборгованість підлягає стягненню судом з відповідача на користь позивача у судовому порядку.

Отже, наявні правові підстави для задоволення позову частково.

Всього стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 4093540 грн.

Вирішуючи цю справу, суд враховує практику суду апеляційної інстанції щодо оцінки вказаних доказів (постанови Київського апеляційного суду від 11.04.2025 у справі № 381/802/24, від 30.05.2025 у справі № 372/2373/24, від 29.05.2025 у справі № 757/17416/24-ц). Хоча рішення апеляційного суду не є обов`язковими для суду першої інстанції, суд бере до уваги, що забезпечення єдності судової практики та однакове застосування закону є завданням всіх судів.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням результату вирішення цієї справи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1065,86 грн (44% від заявлених позовних вимог).

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач у позовній заяві зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження заявлених витрат на правничу допомогу до позовної заяви надано: договір про надання правничої допомоги, заявку на надання юридичної допомоги № 522, витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги.

Згідно з відомостями витягу з акту № 3 про надання юридичної допомоги , адвокат надав наступні послуги: надання усної консультації з вивченням документів, 2 години, вартість 4000,00 грн; складання позовної заяви, кількість годин 4, вартість 12000,00 грн.

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу та, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).

Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір ? обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, суд встановив, що зазначені позивачем витрати, які включають послуги: складання позовної заяви та вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника мають організаційний характер та зводяться до єдиної дії ? формування правової позиції позивача та є складовими підготовки позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги.

Також суд враховує те, що під час розгляду справи відповідач зазначив про те, що визначена позивачем сума правничої допомоги, на його думку, є завищеною.

За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши заперечення відповідача щодо розміру цих витрат, складність справи, ціну позову, а також те, що розгляд такої справи процесуальним законом передбачено в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи, за предметом спору та характером спірних правовідносин, правовим регулюванням ця справа для позивача є типовою з-поміж великої кількості аналогічних справ за його позовами; врахувавши характер послуг, а також необхідність дотримання критерію пропорційності, розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Водночас, відповідно до приписів ст. 11, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пропорційною до розміру задоволених витрат є розмір правничої допомоги у сумі 1320,00 грн (позов задоволено 44% від заявлених позовних вимог).

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 75389246 від 13.08.2021, № 3027043 від 25.08.2021, № 102621784 від 29.08.2021, № 5113076 від 29.08.2021.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитними договорами у розмірі 40935 (сорок тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 40 копійок.

Стягнути з з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір в розмірі 1065 (одна тисяча шістдесят п`ять) гривень 86 копійок.

Стягнути з з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1320 (одна тисяча триста двадцять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 30.06.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальність «Коллект Центр», , місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .