Справа №2-1102/2010
Провадження №4-с/333/18/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Лузанової А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, скаргу ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересовані особи: Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд.2/12, ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), -

ВСТАНОВИВ:

03.06.2025 року Антонець І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Скарга обґрунтована тим, що на примусовому виконанні у Жовтневому відділі державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (на сьогодні - Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) перебував виконавчий лист №2-1102/2010, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя 19.01.2011 року на виконання заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя 12.11.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «УКРСИББАНК» суми заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 24.03.2008 року в розмірі 96 912,83 грн., суми заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 24.03.2008 року в розмірі 1 467 935,99 грн., витрат з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 250,00 грн. та з оплати судового збору в розмірі 1 700,00 грн.

23.12.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2013 року у справі №333/4406/13-ц заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення суду від 12.11.2010 року, ухвалене у цивільній справі №2-1102/10 скасовано та призначено справу до судового розгляду. В подальшому, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2013 року у справі №333/4764/13-ц позовну заяву ПАТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та договорами поруки було залишено без розгляду.

29.04.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 дізнався, що на все його майно накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиціїКоломійця С.С. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.02.2011 року у виконавчому провадженні №24602387, додаткові дані: виконавчий лист №2-1102/10 , виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя 19.01.2011 року.

30.04.2025 року ОСОБА_1 , через ОСОБА_3 , звернувся до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі Центральний ВДВС у м. Запоріжжі) з заявою про скасування вищевказаного арешту.

Водночас, 22.05.2025 року від Центрального ВДВС у м. Запоріжжі надійшла відповідь про відмову у задоволенні заяви.

Скаржник вважає відмову органу державної виконавчої служби у задоволенні заяви про зняття арешту протиправною у зв`язку з тим, що немає підстав для збереження арештів, оскільки рішення на підставі якого було видано виконавчий документ скасовано.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2025 року вищевказану скаргу прийнято до свого провадження та призначено відкрите судове засідання по суті.

19.06.2025 року на адресу суду від представника Центрального ВДВС у м. Запоріжжі Гостіщевої Т.М. надійшли заперечення на скаргу, в яких вона просила відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , зазначивши, що в Олександрівському відділі державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №24602387, яке було відкрито 21.02.2011 року на підставі виконавчого листа №2-1102/10, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 19.01.2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» суми боргу в розмірі 1 566 798,82 грн.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця від 28.02.2011 року було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1

23.12.2011 року головним державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час), що не передбачає: зняття арешту, накладеного на все майно (кошти) боржника; виключення відомостей боржника з Єдиного реєстру боржників; скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо виконання виконавчого документа.

Крім того, стаття59 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а відповідно до частини п`ятої вказаної статті Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Станом на 19.06.2025 року відсутнє підтвердження щодо сплати боржником боргу за вищевказаним виконавчим документом.

На підставі викладеного, що дії органу державної виконавчої служби здійснені з дотриманням норм чинного законодавства.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, остання надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без їх участі.

Представник Ценетрального ВДВС у м.Запоріжжі Гостіщева Т.М. до зали судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала заперечення проти скарги.

Представник ПАТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 до зали судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи та наявній в ній письмові докази, суд дійшов до висновку про задоволення скарги, виходячи з такого.

Судом встановлено, що заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2010 року у цивільній справі №2-1102/10 позов ПАТ «УКРСИББАНК» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» суму заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 24.03.2008 року в розмірі 96 912,83 грн., суму заборгованості за договором споживчого кредиту №0 від 24.03.2008 року в розмірі 1 467 935,99 грн., витрати з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 250,00 грн. та з оплати судового збору в розмірі 1 700,00 грн.

19.01.2011 року на виконання вказаного рішення від 12.11.2010 року у справі №2-1102/10 Комунарським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист №2-1102/10.

21.02.2011 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС ЗМУЮ Коломійцем С.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №24602387 з виконання виконавчого листа №2-1102/10, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 19.01.2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» заборгованості в розмірі 1 566 798,82 грн.

28.02.2011 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС ЗМУЮ Коломійцем С.С. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належать боржнику ОСОБА_1

23.12.2011 року головним державним виконавцем Жовтневого ВДВС ЗМУЮ Куліченко О.М. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на той час).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2013 року у справі №333/4406/13-ц заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення суду від 12.11.2010 року, ухвалене у цивільній справі №2-1102/10 за позовом ПАТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та договорами поруки, скасовано та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2013 року у справі №333/4764/13-ц позовну заяву ПАТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та договорами поруки залишено без розгляду.

Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є правонаступником Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції.

30.04.2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла адвокат Антонець І.В., звернувся до Центрального ВДВС у м. Запоріжжі із заявою про скасування обтяження - арешту нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 10884716), накладеного постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ЗМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.02.2011 року, ВП №24602387.

Листом Центрального ВДВС у м. Запоріжжі від 22.05.2025 року №64847/3 адвокату Антонець І. повідомлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №24602387 з примусового виконання виконавчого листа №2-1102/10, виданого Комиунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» суми боргу у розмірі 1 566 798,82 грн. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем для забезпечення виконання рішення суду було накладено арешт на все майно боржника. 23.11.2011 року головним державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час), що не передбачає: зняття арешту, накладеного на все майно (кошти) боржника; виключення відомостей боржника з Єдиного реєстру боржників; скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо виконання виконавчого документа. Матеріали вказаного виконавчого провадження знищено. Стаття59 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний виконавець є державним реєстратором лише у разі накладання або зняття арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону. На підставі викладеного, відділ позбавлений можливості у законний спосіб зняти арешт.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа №2-1102/10, пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05.10.2016 року.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016 року.

Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

Згідно із частиною другою статті 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Схожі за змістом приписи містяться у статті 56 Закону № 1404-VIII.

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону №606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно з статтею 48 цього Закону.

У Законі № 1404-VIII (чинний на момент розгляду справи судом) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону № 606-XIV. Закон № 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

Частина перша статті 47 Закону № 606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в частині першій статті 37 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у статті 48 Закону № 606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (частина друга цієї статті).

У Законі № 1404-VIII на відміну від Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи у судах визначені у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIII.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (див. подібні висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22).

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас, частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону № 606-XIV.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Водночас, суд звертає увагу, що законодавець у Законі №1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

З наведеного вище вбачається, що законодавство про виконавче провадження передбачає зняття арешту майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні: 1) виконавцем; 2) начальником відділу державної виконавчої служби; 3) судом.

Виконавець знімає арешт з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII). Подібні положення містяться у частині першій статті 50 Закону № 606-XIV. Також виконавець знімає арешт з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.

У незакінченому виконавчому провадженні виконавець знімає арешт з майна боржника у випадках, визначених частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII, з-поміж яких: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно тощо.

Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (частина четверта статті 40 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить частина третя статті 59 Закону № 1404-VIII).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 60 Закону № 606-XIV; частина п`ята статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, визначення посадової особи, яка має повноваження зняти арешт з майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні, залежить від конкретних обставин і підстав зняття такого арешту.

Судом встановлено, що 28.02.2011 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС ЗМУЮ Коломійцем С.С. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належать боржнику ОСОБА_1 .

Зазначений арешт майна ОСОБА_1 є чинними на час розгляду даної скарги. При цьому матеріали виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа 2-1102/10, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 19.01.2011 року, знищені, оскільки їх строк зберігання закінчено.

30.04.2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла адвокат Антонець І.В., звернувся до Центрального ВДВС у м. Запоріжжі із заявою про скасування вказаного арешту.

Листом Центрального ВДВС у м. Запоріжжі від 22.05.2025 року №64847/3 адвокату Антонець І. повідомлено, що стаття, на підставі якої повернуто виконавчий документ стягувачу, не передбачає зняття арешту з майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з цим, абз. 5 п. 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень (надалі Інструкція) визначено, що постанова про зняття арешту з майна боржника, постанова про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, постанова про зняття майна з розшуку або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження, за заявою боржника у разі, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

Згідно з п. 7. ст. 27 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 28 Закону № 606-XIV).

Абзацами 13, 14 п. 16 Інструкції визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви боржника перевіряє викладені у цій заяві обставини та додані до неї документи, у тому числі за допомогою автоматизованої системи (щодо стану відповідного виконавчого документа; відомостей про орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, у якого перебував на виконанні виконавчий документ, тощо), Єдиного державного реєстру судових рішень (щодо наявності відповідного судового рішення). Постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови.

Відповідно до абз. 17 п. 16 Інструкції, у разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, а також у випадку, коли таке виконавче провадження перебувало на виконанні у приватного виконавця, діяльність якого припинена або яким змінено виконавчий округ, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Отже, отримавши заяву адвоката Антонець І.В., яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , про скасування арешту, накладеного у межах знищеного виконавчого провадження, Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) повинен був вжити заходів з відновлення матеріалів виконавчого провадження, за результатами їх розгляду встановити конкретні підстави завершення цього провадження та після цього прийняти рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 .

Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025 року у справі №2/1522/11652/11.

Враховуючи викладене, оскільки після повернення виконавчого документу №2-1102/10 стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону №1404-VIII, а саме: судове рішення, на підставі якого виданий вказаний виконавчий лист, скасовано, суд дійшов до висновку, що збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном ОСОБА_1 .

Таким чином, суд дійшов до висновку, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 258-260, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересовані особи: Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд.2/12, код ЄДРПОУ: 09807750), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) задовольнити.

Визнати неправомірним бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою від 28.02.2011 року у виконавчому провадженні №24602387, зареєстрованого 28.02.2011 року реєстратором Запорізької філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства України за №10884716.

Зобов`язати державного виконавця або іншу уповноважену особу Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти (скасувати) арешт на все майно боржника - ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця від 28.02.2011 року у виконавчому провадженні №24602387.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 24.06.2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя Р.С.Холод