ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року

м. Харків

справа № 953/1008/24

провадження № 22-ц/818/1522/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач Харківська міська рада

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу Смілянського Ярослава Геннадійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2024 року у складі судді Бородіної Н.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року Харківська міська рада ( надалі ХМР) звернулась до суд з позовом про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 493815, 79 грн за використання земельної ділянки загальною площею 0,0293 га по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:009:0020 ( надалі Земельна ділянка) за період з 01.01.2020 по 31.12.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що право власності на нежитлову будівлю літ «Б-3» за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за відповідачем. Земельна ділянка на якій розташований зазначений будинок перебуває у власності територіальної громади міста Харкова. Внаслідок використання відповідачем вищевказаної земельної ділянки без укладення договору оренди землі територіальна громада міста Харкова, в особі ХМР позбавлена можливості отримати дохід у розмірі орендної плати від здачі спірної земельної ділянки в оренду у розмірі 493815 грн.79 коп., що підлягають стягненню в примусовому порядку.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати в сумі 493815 грн 79 коп, а також судовий збір в сумі 7407 грн 24 коп.

Рішення мотивовано тим, що суду надані належні та допустимі докази на підтвердження факту володіння відповідачем належною позивачу Земельною ділянкою без укладення договору оренди, що призвело до безпідставного збереження ними грошових коштів, які б позивач міг отримати в якості орендної плати. Згідно встановлених нормативів загальний розмір неотриманої орендної плати за спірний період склав 493815,79 грн які належить стягнути з ОСОБА_1 . Також, відповідно до наданого Харківською міською радою до позову листа ГУ ДПС у Харківській області 30.11.2023 № 24534/5/20-40-24-05-07, ОСОБА_1 не зареєстрований платником земельного податку або орендної плати, тому відсутні підстави для зарахування сплачених ОСОБА_2 грошових коштів в якості орендної плати за Земельну ділянку.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилався на те, що судом не повно встановлені обставини у справі та ухвалено рішення що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Після 01 січня 2011 року, терміну закінчення дії договору оренди земельної ділянки від 14.07.2003 , що був укладений між ОСОБА_2 та ХМР, Земельна ділянка не була повернута орендодавцю, внаслідок чого ОСОБА_2 користувався Земельною ділянкою та сплачував визначену цим договором орендну плату у вигляді земельного податку. В подальшому Земельна ділянка була подарована ОСОБА_2 відповідачу до якого перейшли права та обов`язки орендаря Земельної ділянки. Як ОСОБА_2 , так і Відповідач розумно покладалися на те, що з 01.01.2011 користування Земельною ділянкою з відбувається на належній, достатній та діючій правовій підставі за договором оренди земельної ділянки від 14.07.2003 При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовились, що покладаючись на дію Договору оренди, зокрема п. 6.3, оренду плату буде продовжувати сплачувати ОСОБА_4 . Останній сумлінно виконував зазначений обов`язок, в тому числі і у заявлений у позові період, що підтверджується належними та допустимими доказами. Крім цього, судом не враховано, що відносини з визначення розміру орендної плати при укладенні договорів оренди землі в м. Харкові регулюються відповідним Положенням про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові від 27.02.2008 № 41/08 (далі Положення). У відповідності до темпоральної чинності нормативно-правових актів дія Положення має розглядатися на момент існування правовідносин зі здійснення орендної плати за періоди, вказані в позовній заяві - 2020 рік та 2021 рік відповідно. В період з 01.01.2020 по 31.12.2021 діяв (і діє до сьогодні) припис п. 2.6. Положення, згідно з яким орендна плата за земельну ділянку розраховується в залежності від терміну оренди із застосуванням наступних відсотків від розрахункового розміру орендної плати: 16-20 років 80% від орендної плати. Натомість, позивачем не були враховані дані обставини та приписи діючого на момент існування спірних правовідносин Положення, внаслідок чого позовні вимоги є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Договір оренди був укладений 14.07.2003, періоди розрахунку заборгованості згідно з позовною заявою: 01.01.2020 по 31.12.2021. Різниця між початком періоду заборгованості та укладанням договору складає 16 повних років. Отже, за даними обставинами Позивач мав би здійснити нарахування зобов`язання з урахуванням припису п. 2.6 Положення, позиваючись із вимогою про сплату 80% від орендної плати. Позивач заперечує проти розміру базової ставки орендної плати у розмірі 8%, що визначена відповідно до п. 2.5. Положення № 41/08, оскільки згідно з п. 4.1. порядок розрахунку орендної плати, встановлений розділом II цього Положення, не розповсюджується на землі, перелік яких наведений в таблиці. В таблиці, яка міститься в п. 4.1. Положення, містяться відомості про те, що при використанні земельної ділянки для розміщення там «аптек соціальних» застосовується ставка річної орендної плати (відсоток від нормативної грошової оцінки) в розмірі 3%. Крім цього апелянт звертає увагу на те, що в редакції Положення від 30.06.2021 в таблиці в п. 4.1. застосоване поняття «аптеки» замість «аптеки соціальні». 01.11.2017 між Фізичною особою ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АПТЕКА НИЗЬКИХ ЦІН ХАРКІВ» (ІКЮО: 37092228) укладений Договір № 1/2017-11/Х оренди нежитлового приміщення, згідно з яким Позивачем було передано Товариству з обмеженою відповідальністю «АПТЕКА НИЗЬКИХ ЦІН ХАРКІВ» (ІКЮО: 37092228) в оренду нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , тобто на земельній ділянці з кадастровим номером :01:009:0020, як відомо з матеріалів справи. Таким чином, Позивач не довів правомірність застосування ставки річної орендної плати у розмірі 8%, через що всі розрахунки орендної плати в період з 01.01.2020 по 31.12.2021, здійснені Позивачем, є неправомірними, а наданий Відповідачем Договір № 1/2017-11/Х оренди нежилого приміщення від 01.11.2017 фактично спростовує правомірність застосування ставки в розмірі 8%. Тому позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати є безпідставними та неправомірними, оскільки плата за оренду земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0020 була здійснена на достатній правовій підставі, в належному розмірі та в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги у межах заявлених вимог, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.12.2023 № 357830828 право приватної власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 літ. «Б-3» загальною площею 583,8 кв.м, зареєстроване з 09.12.2016 за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 09.12.2016 № 851 .

Вищевказана нежитлова будівля розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :01:009:0020.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.10.2021 № НВ-021 площа земельної ділянки по АДРЕСА_2 з кадастровим номером :01:009:0020 складає 0,0292 га, дата державної реєстрації земельної ділянки - 15.09.2003. Вищевказана земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови. Вид використання земельної ділянки - для будівництва торговельного центру та подальшої експлуатації.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.12.2023 № 357830828 право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстровано з 23.06.2018 за Харківською міською радою

11.12.2023 головним спеціалістом сектору інспекційної роботи Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Денисюк О.В. в порядку ч. 2. ст. 83 Земельного кодексу України проведено комплекс перевірочних заходів щодо вищезазначеної земельної ділянки то АДРЕСА_2 .

За результатами проведеного обстеження встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :01:009:0020 площею 0,0292 га за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться нежитлова будівля літ. «Б-З» право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 .

Згідно з листом Головного управління Державної податкової служби Харківській області від 30.11.2023 №24534/5/20-40-24-05-07, ОСОБА_1 не зареєстрований платником земельного податку або орендної плати .

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0020 загальною площею 0,0292 га по АДРЕСА_2 у 2020-2021 роках становить 3 220 538 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власність зобов`язує, на власнику лежить тягар утримання майна, у тому числі обов`язок внесення плати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано об`єкт нерухомого майна, відповідно до закону, що випливає із ст. 206 ЗК України. В силу правових властивостей нерухомої речі, з набуттям права власності на об`єкт нерухомого майна, відповідач одночасно набув і правову можливість користування земельною ділянкою.

Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

У зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення.

Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, обов`язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об`єктивний результат: наявність безпідставного збагачення.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності.

На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Всупереч вимог ст..12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів використання ним Земельної ділянки на підставі договору оренди або іншого права постійного користування, зареєстрованих у встановленому законом порядку.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про наявність підстав для врахування при розгляду спору положень договору оренди землі від 14.07.2003, що був укладений між ХМР та ОСОБА_2 ( надалі Договір оренди).

А саме, згідно Договору оренди п. 1.2. передбачено, що земельна ділянка надається в оренду строком до 01.01.2011 року для будівництва торговельного центру та подальшої експлуатації. Будівництво виконати до 01.01.2005 року. За змістом п. 4.2. Договіру оренди зазначений договір припиняється : а) закінчення терміну, на який було укладено договір; б)розірвання договору у встановленому порядку; в) одержання орендарем земельної ділянки у власність у порядку, передбаченому Земельним кодексом України; г)примусове вилучення земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності у порядку, передбаченому Законодавством України; д)ліквідації юридичної особи Орендаря (чи смерті фізичної особи).

Відповідно до п. 4.3. Договору оренди поновлення договору здійснюється після закінчення строку, на який укладено цей Договір. Орендар, при належному виконанні умов цього Договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

Відповідно до п. 4.5. цього Договору при переході права власності або права користування на будівлі і споруди, що розташовані на орендованій земельній ділянці до іншої юридичної чи фізичної особи, а також при реорганізації юридичної особи-Орендаря, права і обов`язки сторін діють у повному обсязі згідно цього договору до припинення його дії.

Посилання відповідача на автоматичний перехід права оренди після закінчення договору оренди судова колегія до уваги не приймає, оскільки договором оренди передбачені підстави припинення договору та не містить положень щодо його продовження у випадку не повернення земельної ділянки.

Разом з тим, відповідно до усталених правових висновків Верховного Суду, у тому числі наведених у справах № у справах №№ 911/2244/18, 914/1925/18, 922/109/18, 913/210/18, 904/6296/17, 922/3655/17, 904/9027/17, 910/20774/17, 915/1416/17, 902/1592/15, 913/661/17, 914/2687/17, 910/7197/18, 913/153/18, 263/6022/16-ц, 922/510/19, у розумінні положень частини 2 статті 120 ЗК України, частини 1 статті 377 ЦК України, частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, право попереднього користувача земельною ділянкою припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, при цьому на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Отже, після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки.

Однак, автоматичний перехід права оренди земельної ділянки до нового власника нерухомості відбувається за наявності таких умов: (1) на момент набуття новим власником права власності на нерухомість укладений попереднім власником майна договір оренди земельної ділянки є чинним; (2) земельна ділянка призначена для експлуатації та обслуговування нерухомості, яка є предметом відчуження, та є сформованою як об`єкт цивільних прав.

У разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 11.12. 2023 № 357830828 право приватної власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 літ. «Б-3» загальною площею 583,8 кв.м. зареєстроване з 09.12.2016 за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 09.12.2016 № 851 .

Як вже зазначалось договір оренди землі від 01.08.2003 № 6659 на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , площею 0,0292 га, що був укладений між позивачем та ОСОБА_2 , припинив свою дію з 02.01.2011.

Оскільки строк дії Договору оренди на час переходу права власності на Нежитлову будівлю від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 сплив та цей договір припинив свою дію, доказів реалізації свого переважного права на оренду Земельної ділянки та укладення договору на новий строк відповідач суду не надав, відповідач використовував Земельну ділянку для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_2 , без оформлення права користування земельною ділянкою, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення із власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено у період з 01.01.2020 по 31.12.2021.

При визначенні розміру недоотриманого доходу від користування земельною ділянкою, суд правильно виходив з положень рішення Харківської міської ради від 18 грудня 2019 року № 1908/13 «Про затвердження «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01 січня 2018 року» та керувався вимогами Положення «Про затвердження «Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові» № 41/08 , в редакції до 31.12.2021 ( надалі Положення).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру Земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови. Вид використання земельної ділянки - для будівництва торговельного центру та подальшої експлуатації.

Внаслідок чого, відповідно до п. 2.5 Положення розмір базової ставки орендної плати встановлено на рівні 8% від нормативної грошової оцінки.

Додатком до Положення встановлено, що у випадку перевищення 50 кв.м площі земельної ділянки, застосовується коефіцієнт зі значенням 1.

Згідно п. 2.4 Положення № 41/08 застосування коефіцієнтів складних інженерно-геологічних умов (К1) та обмеженого використання (К2) здійснюється за ініціативою орендаря на підставі наданих ним документів, які свідчать про наявність обставин, що дають право на використання вказаних коефіцієнтів (експертні висновки територіальної організації в галузі інженерних вишукувань для будівництва, спеціалізованих установ та організацій, довідки державних та інших уповноважених органів, висновки (довідки) підприємств, установ та організацій, які експлуатують об`єкти, навколо (уздовж) яких встановлені охоронні зони, тощо).

Оскільки відповідачем не надано жодних документів на підтвердження особливих умов використовуваної земельної ділянки, у розрахунках застосоване базове значення 1.

Також щодо доводів апеляційної скарги про невірне застосування відсоткової ставки судова колегія зазначає, що в матеріалах справи наявний договір оренди нежитлового приміщення № 1/2017- 11/х від 01.11.2017.

Відповідно до умов договору фізична особа ОСОБА_1 надав в оренду ТОВ «АПТЕКА НИЗЬКИХ ЦІН ХАРКІВ» приміщення площею 112,2 кв.м, згідно з Додатком № 1, по вул. Пушкінська, 10 у м. Харкові, розташоване на першому поверсі.

Договір № 1/2017-11/х оренди нежитлового приміщення від 01.11.2017, яким встановлювалися правовідносини щодо оренди нежитлового приміщення на земельній ділянці № :01:009:0020 діяв в період з 01.01.2020 по 31.12.2021, - протягом строку, за який позивачем нарахована заборгованість зі сплати орендної плати в розмірі 493815,79 грн.

З акту обстеження земельної ділянки від 11.12.2023 вбачається, що в приміщеннях по АДРЕСА_2 окрім ТОВ « АПТЕКА НИЗЬКИХ ЦІН ХАРКІВ» знаходяться і інші особи.

П. 4.1 Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові передбачено за використання земельної ділянки під аптеки соціальні застосовується ставка річної орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Проте, посилання на Положення № 41/08, в редакції від 30.06.2021, є безпідставним, оскільки рішенням Харківської міської ради від 30.06.2021 № 141/21 «Про внесення змін до рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 41/08 «Про затвердження «Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові» передбачено, що рішення набирає чинності з 01.01.2022. Положенням № 41/08, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачена ставка у розмірі 3% саме для соціальних аптек.

Матеріалами справи підтверджено, що фактичним користувачем спірної земельної ділянки є ОСОБА_1 , а не ТОВ « АПТЕКА НИЗЬКИХ ЦІН ХАРКІВ».

Так, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Верховний Суд неодноразово викладав правовий висновок, згідно з яким для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212- 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2020 у справі № 922/981/18, від 09 лютого 2021 у справі № 922/3617/19, від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19, а також у постановах від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, від 20.09.2022 р. у справі № 922/3684/20 та від 28.09.2022 у справі № 925/1370/20, який прийняті після ухвалення оскаржуваних судових рішень.

Доказів того, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0020 площею 0,0292 га за адресою: АДРЕСА_2 для аптеки соціальної матеріали справи не містять.

Натомість відповідачем визнається, що приміщення на першому поверсі нежитлової будівлі літ. «Б-3» по АДРЕСА_2 використовується ТОВ «АПТЕКА НИЗЬКИХ ЦІН ХАРКІВ» на підставі договору оренди укладеного з відповідачем.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що відповідач отримує доход від надання в оренду власного нерухомого майна, а не здійснює господарську діяльність пов`язану з реалізацією лікарських засобів.

Оскільки відповідачем в обґрунтування заперечень на позовну заяву не доведено здійснення останнім діяльності закладу охорони здоров`я, що функціонує на підставі ліцензії і в якому здійснюється роздрібна реалізація лікарськими препаратами, Харківською міською радою при здійсненні розрахунку застосовано ставку річної орендної плати у розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає п. 2.5 Положення № 41/08 , в редакції до 01.01.2022.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.10.2021 № НВ-021 площа земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0020 складає 0,0292 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 15.09.2003. Вказана земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови. Вид використання земельної ділянки - для будівництва торговельного центру та подальшої експлуатації.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції).

Розмір орендної плати, яку повинен був сплачувати ОСОБА_1 за використання Земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :01:009:0020 загальною площею 0,0292 га по АДРЕСА_2 відповідно до наданого позивачем розрахунку становить :

- у 2020 році складає 21 470,25 грн в місяць, за період з 01.01.2020 по

31.12.2020(крім березня 2020 року) становить 236 172,75 грн.;

-у 2021 році складає 21 470,25 грн в місяць, за період з 01.01.2021 по

31.12.2021становить 257 643,04 грн.

Проте судова колегія не може повністю погодитися з наявність підстав для стягнення зазначених сум в повному обсязі.

Розмір доходу відповідача було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Даними листа ГУ ДПС у Харківській області № 11428/6/20-40- 24-05-11 від 05.03.2024 підтверджується, що за договором оренди від 01.08.2003 № 6659/3, укладеного щодо земельної ділянки площею 0,0292 га з кадастровим номером земельної ділянки :01:009:0020 були нараховані податкові зобов`язання по орендній платі складають: 2021 рік - 19301,50 грн, 2022 рік - 3538,60 гри, 2023 рік - 24416,40 грн, 2024 рік - 25661,64 грн. Відповідно до інтегрованої картки платника податків сплачено орендної плати: 2021 рік - 18414,00 грн, 2022 рік - 3380,00 грн, 2023 рік - 24414,00 грн, 2024 рік (січень-лютий) - 4173,00 грн ( а.с. 71).

Згідно з відповіддю ГУ ДПС у Харківській області № 12486/6/20- 40-24-05-11 від 11.03.2024 ОСОБА_1 надані до ГУ ДПС податкові Декларації з плати за землю (орендна плата). В Деклараціях зазначена загальна площа земельної ділянки по договору оренди: від 01.08.2003 № 6659/3- 0,0292 га та кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0020 Згідно інтегрованої картки платника нараховані зобов`язання по орендній платі та сплата складають: за 2020 рік нараховано 17693,04 грн, а сплачено 17710,00 грн ( а.с.72).

Відповідно до ст. 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України визначено, що основними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Цей принцип є своєрідною межею здійснення учасниками цивільних правовідносин своїх прав і виконання обов`язків, яка відділяє дозволену поведінку від недозволеної, справедливі, добросовісні і розумні дії від вчинків, які не відповідають цим критеріям.

Даний принцип віднайшов своє відображення у положеннях Цивільного кодексу України, які врегульовують правовідносини сторін, пов`язані з укладенням правочину.

ВП ВС у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (провадження No 12-18гс20) сформулювала такии? висновок: «Пунктом 6 статті 3 ЦК Украі?ни закріплении? принцип справедливості, добросовісності та розумності. Зазначении? принцип включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбаи?ливість та добросовісно вести переговори».

З наведеного вбачається, що колишім орендарем Земельної ділянки за дорученням відповідача та його згодою було добросовісно сплачений податок за користування Земельною ділянкою у період 2020, 2021 у розмірі 36124,00 грн, тому судова колегія вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для зарахування зазначених сум при розрахунку безпідставно збережених відповідачем коштів у вигляді орендної плати, тому заявлений у позові розмір безпідставно збережених коштів підлягає зменшенню на суму сплаченого земельного податку ОСОБА_2 до 457 691,79 грн.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ХМР підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в загальному розмірі 6865,37 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог 92,68 %.

Враховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги, з урахуванням сплати відповідачем ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 8888,68 грн, з позивача ХМР підлягає стягненню на користь відповідача судовий збір у розмірі 650,65 грн, тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (7,32%).

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, колегія суддів стягує з ОСОБА_1 , як із сторони, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю судових витрат на користь ХМР у розмірі 6214,72 грн (6865,37 650,65 ), звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 367, 376, 381-383 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Смілянського Ярослава Геннадійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Харківської міської ради (ЄРДПОУ 04059243) безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати в сумі 457691(чотириста п`ятдесят сім тисяч шістсот дев`яносто одну) грн 79 коп.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір в сумі 6214 (шість тисяч двісті чотирнадцять) грн 72 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 червня 2025 року

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина