Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/161/25
Провадження № 2/499/205/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 червня 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Чумаченко А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Іванівка Березівського району Одеської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляють самостійні вимоги орган опіки та піклування Іванівської селищної ради Одеської області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляють самостійні вимоги орган опіки та піклування Іванівської селищної ради Одеської області про позбавлення батьківських прав.

Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним.

З 25 березня 2011 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 .

Від спільного проживання у них є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 01 грудня 2021 року шлюб між ними розірваний.

З дня припинення сімейних стосунків і по сьогоднішній день діти безперервно проживають з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , перебувають на його вихованні та утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 08.11.2024 р. №1415/03-110/24, виданою Іванівською селищною радою Одеської області та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 08.11.2024 р. №1416/03-110/24, виданого Іванівською селищною радою Одеської області.

На початку грудня 2021 року у відповідачки виникли стосунки з іншим чоловіком, вона залишила дітей проживати з позивачем за вищевказаною адресою, почала влаштовувати своє особисте життя. Народила дитину від іншого чоловіка, власного житла не має, проживає за адресою свого співмешканця.

Підставою звернення до суду з даною заявою є те, що відповідачка самоусунулася від покладених на неї законом материнських обов`язків: не приймає участі у вихованні доньок, не цікавиться їх розвитком, навчанням, станом здоров`я, не надає їм будь-якої допомоги.

Позивач в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав частково та в судовому засіданні відмовився від частини позовних вимог, а саме щодо стягнення аліментів з відповідачки та просив суд прийняти його відмову.

Відповідачка у судовому засіданні позов визнала, підтвердила що діти проживають з батьком, він забезпечує їх усіх необхідним, вона участі у їх соціальному та побутовому житті не бере, тому вона не заперечує, щодо позбавлення її батьківських прав.

Представник органу опіки та піклування Іванівської селищної не заперечували щодо позовних вимог посилаючись на висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ухвали суд від 26.06.2025 року провадження щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляють самостійні вимоги орган опіки та піклування Іванівської селищної ради Одеської області про стягнення аліментів закрито в зв`язку з відмовою від позивача від позовних вимог.

Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується їх свідоцтвами про народження.

Діти безперервно проживають з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , перебувають на його вихованні та утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 08.11.2024 р. №1415/03-110/24, виданою Іванівською селищною радою Одеської області та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 08.11.2024 р. №1416/03-110/24, виданого Іванівською селищною радою Одеської області.

На початку грудня 2021 року у відповідачки виникли стосунки з іншим чоловіком, вона залишила дітей проживати з позивачем за вищевказаною адресою, почала влаштовувати своє особисте життя. Народила дитину від іншого чоловіка, власного житла не має, проживає за адресою свого співмешканця.

Підставою звернення до суду з даною заявою є те, що відповідачка самоусунулася від покладених на неї законом материнських обов`язків: не приймає участі у вихованні доньок, не цікавиться їх розвитком, навчанням, станом здоров`я, не надає їм будь-якої допомоги.

Зазначені обставини учасниками справи не оспорюються, а визнаються відповідачкою по справі тому додаткового доказування не потребують.

Судом також досліджено та враховано висновок органу опіки та піклування Іванівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Згідно характеристики «Іванівського ліцею ім.Б.Ф. Деревянка», учениця 8-Б класу ОСОБА_5 , 2011 року народження, за час навчання в школі зарекомендувала себе старанною , дисциплінованою, працелюбною та уважною ученицею, Батько бере активну участь у навчанні дитини та приділяє належну увагу вихованню доньки.

Згідно характеристики «Іванівського ліцею ім.Б.Ф. Деревянка», учениця 8-Б класу ОСОБА_4 , 2015 року народження, за час навчання в школі зарекомендувала себе старанною , дисциплінованою, працелюбною та уважною ученицею, Батько бере активну участь у навчанні дитини та приділяє належну увагу вихованню доньки, цікавився її справами в школі, забезпечував необхдним навчальним приладдям, систематично відвідував батьківські збори, в той же час мати не виявляла жодної зацікавленості шкільними справами доньки, її успіхами та проблемами.

Згідно довідки про склад сім`ї підтверджено та обставину, що діти проживають з позивачем.

Позивач ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, згідно акту обстеження побутових умов, має достатньо забезпечені умови проживання, не судимий, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Враховуючи, що мати ОСОБА_2 протягом тривалого часу проживає окремо від дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з дітьми в обсязі достатньому для їх нормального самоусвідомлення, що негативно впливає на їх фізичний розвиток тощо, всі зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як винну поведінку матері, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками та наразі змінити поведінку останнього у кращу сторону неможливо.

На підставі викладеного у відповідності зі ст. 150, 151, 155, 164, 180 СК України, суд враховує висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина.

Зазначені факти можна розцінити як ухилення від виховання дітей матір`ю, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Крім того суд також бере до уваги заяву відповідачки, що вона визнає позов.

Суд застосовуючи норми матеріального права виходив з такого.

Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.4,5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України».

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка не приділяє уваги фізичному та духовному розвитку, матеріальному забезпеченню своїм дітям, не забезпечує рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу.

Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини.

Проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав буде відповідати меті цього заходу: захисту інтересів дітей та стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. З огляду на наведені обставини, суд визнає його поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав.

Крім того, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з такого та беручи до уваги, що позовні вимоги про бозбавлення батьківських прав підлягають задоволенню в повному обсязі суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача на користь позивачки у розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 150,155, 164-167, ст. 180-183, 191 СК України ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року , ст.ст. 10, 11, 57, 64, 82,88,141, 198,200,258,259,264,268,272,273 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляють самостійні вимоги орган опіки та піклування Іванівської селищної ради Одеської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_1 в розмірі 1211,20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2

Адреса: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1

Адреса: АДРЕСА_3 .

СуддяРуслан ТИМЧУК