П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року місто Київ

справа № 759/25392/23

провадження №22-ц/824/840/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -Поливач Л.Д.,Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк"

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 4 березня 2024 року, ухвалене у складі судді П`ятничук І.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні2023 року позивач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 138126,53 грн. та сплачений судовий збір в сумі 2147,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 27.09.2021 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 101. На виконання умов договору ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 100000,00 грн. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідачем станом на 20.06.2023 має заборгованість у розмірі 138126,53 грн., яка складається з: 87863,91 грн. - заборгованість за кредитом, 11,37 грн. - заборгованість по процентам, 50215,25 грн. - заборгованість за комісією.

АТ «Перший Український Міжнародний Банк» просило позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 4 березня 2024 року задоволені позовні вимоги АТ "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 101 від 27.09.2021 станом на 20.06.2023 в сумі 138126, 53 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» сплачений судовий збір в сумі 2147, 20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати: в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту частково, по комісії - повністю, з ухваленням нового судового рішення. Апелянт вважає, що рішення прийняте на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

Зокрема, зазначає про те, що оскільки в розрахунку заборгованості відповідача по сумі кредиту за кредитним договором в першій колонці заборгованість складає 26946,19 грн. із графіком повернення суми кредиту з 27.10.2021 по 27.05.2023, то саме цю суму може просити стягнути позивач.

Крім того, зазначає апелянт, що сплачена нею комісія в сумі 11960 грн. має бути зарахована в погашення інших складових заборгованості, оскільки положення договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, тому суд зробив помилковий висновок про повне задоволення позовної вимоги про стягнення комісії.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Перший Міжнародний Банк» Сидорова Ю.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. У відзиві, зокрема, зазначає про те, що у зв`язку з невиконанням належним чином відповідачем взятих на себе зобов`язань банк відповідно до закону та умов кредитного договору має право вимагати дострокового погашення заборгованості, що і відбулося в даному випадку. Відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 100000 грн., сплатила на користь банку 12136,09 грн., отже залишок заборгованості за тілом кредиту становить 87863,91 грн. Крім того, зазначає, що Закон України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Банк у розділі 5 «Умови надання споживчого кредиту» договору комплексного банківського обслуговування визначив перелік послуг, які включаються до комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 27.09.2021 між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено кредитний договір, шляхом підписання відповідачем заяви № 101 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписавши вказану заяву, відповідач беззастережно підтвердив, зокрема, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» :pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку).

Відповідно до вказаного договору відповідачу було надано кредит в сумі 100000,00 грн., зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%, розміром процентної ставки 0,01% річних, строк на 36 місяців.

З копії паспорту споживчого кредиту, який підписано відповідачем 27.09.2021 р., слідує, що в ньому зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача (сума кредиту 100000,00 грн., строк, на який надається кредит 36 місяців), інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (розмір процентної ставки 0,01% річних, комісія за обслуговування кредиту 2,99%), порядок повернення кредиту, додаткова інформація (процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 0,01 % річних за користування споживчим кредитом на суму простроченої заборгованості за основною сумою споживчого кредиту (частиною споживчого кредиту, яку не було повернуто відповідно до графіку платежів).

Із змісту Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, яка є складовою частиною договору, слідує, що у ній зазначено умови кредитування.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти, які були перераховані на банківський рахунок відповідачки.

Відповідачка умови договору не виконала, а тому станом на 20.06.2023 р. має кредитну заборгованість у розмірі 138126,53 грн., яка складається з: 87863,91 грн. заборгованість за кредитом, 11,37 грн. заборгованість за процентами, 50251,25 грн. заборгованість за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором.

Позивачем було направлено відповідачу вимогу про необхідність сплати заборгованості за договором, але остання заборгованість не сплатила.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту, а відповідач порушив зобов`язання щодо повернення грошових коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що дає право банку вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів і комісії в сумі 138126,53 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 20.06.2023, відповідачем суду не представлено.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідачем не заперечується факт отримання грошових коштів на банківський рахунок, факт користування кредитними коштами. Крім того. відповідачка не заперечує щодо стягнення з неї відсотків за користування кредитними коштами в сумі 11,37 грн.

Встановивши, що відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів банку не виконує, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 87863,91 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного розрахунку заборгованості за тілом кредиту та відсутності підстав стягнення суми по тілу кредиту, що перевищує суму 26946,19 грн., не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Установлено, що кредитор заявив вимогу про дострокове повернення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по поверненню кредиту. При цьому, до звернення до суду з цим позовом позивачем було направлено відповідачці вимогу про необхідність сплати заборгованості за договором, але остання заборгованість не сплатила.

Право кредитора заявляти вимогу про дострокове повернення кредиту у разі неналежного виконання позичальником своїх обов`язків по поверненню кредиту та сплати процентів передбачено законом, а саме ч.2 ст.1050 ЦК України.

Таким чином в такому випадку підлягає стягненню вся сума отриманих, але не повернутих відповідачем грошових коштів.

За встановлених у цій справі обставин, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 87863,91 грн. є правильним.

Крім того, відсотки, щодо яких у відповідача немає заперечень, розраховані станом на 20.06.2023, і в цій частині вимоги позивача є обґрунтованими, висновок суду першої інстанції про стягнення таких відсотків є правильним.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині безпідставності стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, то в цій частині колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими.

10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Установлено, що до загального розміру кредиту включено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%.

Разом з цим, заява №101 не містить переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, за які установлено таку комісію. Посилання у заяві на те, що зміст комісії визначається у ДКБО колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи не містять доказів ознайомлення ОСОБА_1 і договором комплексного банківського обслуговування.

За таких обставин наявні підстави вважати, що положення кредитного договору, яким передбачено щомісячну плату комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% щомісячно, суперечить положенням ч.ч.1,2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемним.

В той же час установлено, що суму грошових коштів в розмірі 11960 грн. зарахована позивачем на погашення заборгованості в частині договору, що є нікчемним, тобто на погашення нарахованої банком комісії.

Отже, оскільки сплачені відповідачем кошти зараховані позивачем на погашення заборгованості в частині договору, що є нікчемним, - наявні підстави для зарахування сплачених відповідачем грошових коштів в сумі 11960 грн. в погашення заборгованості за тілом кредиту.

За таких обставин рішення суду першої інстанції має бути змінено, а сума заборгованості, яка стягнута з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк», зменшенню з 138126,53 грн. до 126166,53 грн.

Відповідно підлягає зменшенню сума судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» з 2147,20 грн. до 1961,25 грн., виходячи із пропорційності задоволених позовних вимог ( 91,34%).

За подання апеляційної скарги з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення частково сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 348,65 грн.

Оскільки ОСОБА_1 має сплатити АТ «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1961,25 грн., а останнє має сплатити відповідачу 348,65 грн., то необхідно провести залік взаємних вимог і зменшити суму судового збору, яку має сплатити ОСОБА_1 на користь позивача до 1612,60 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 4 березня 2024 року змінити, зменшити суму заборгованості за кредитним договором № 101 від 27.09.2021, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» з 138126,53 грн. до 126166,53 грн.

Зменшити суму судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», з 2147,20 грн. до 1612,60 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус