Справа №351/348/25
Номер провадження №2/351/487/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Мартинюка В.І,

з участю секретаря Григоращук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвоката Петрички Олександра Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Снятинської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій учасників справи.

Адвокат Петричка О.Є., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернувся з позовною заявою до Снятинської міської ради про визнання права власності. Свої вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який приходився батьком ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та колишнім чоловіком ОСОБА_3 . Після його смерті залишилось спадкове майно, частка у житловому будинку АДРЕСА_1 . Коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, то отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що не надали правовстановлюючий документ, який підтверджував би право власності спадкодавця на згаданий житловий будинок. Станом на 15.04.1991 в житловому будинку АДРЕСА_1 (суспільна група колгоспний двір) були зареєстровані: ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Отже, кожен з них мав право на 1/3 частки у колгоспному дворі. Після смерті ОСОБА_4 , його частку у зазначеному житловому будинку успадковали сини - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою нотаріуса від 14.01.2025 № 35/02-14. Отже, після смерті батька частка ОСОБА_1 у спадковому майні збільшується до 1/2 (1/3 + 1/6), а частка ОСОБА_2 становить - 1/6 (1/3:2). Частка ОСОБА_3 після смерті чоловіка не змінилась і залишається 1/3.

У зв`язку із вказаним, просили суд визнати за ними право власності на належні їм частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, їх представник адвокат Петричка О.Є. подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без участі позивачів та їх представника, вказав, що позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити (а.с. 88).

Представник відповідача Снятинської міської ради в судове засідання не з`явився. 15 квітня 2025 року від представника до суду надійшла письмова заява, в якій вказав, що справу розглядати без його участі, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 85).

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

11 березня 2025 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху з наданням позивачам строку для усунення недоліків.

17 березня 2025 року від представника позивачів адвоката Петрички О.Є. надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

18 березня 2025 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття загального позовного провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та витребувано з Першої Снятинської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області копію спадкової справи.

09 квітня 2025 року ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 01.11.2019, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Балинці Снятинського району Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис № 43 (а.с. 18).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20.06.1987, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Підвисоке Снятинського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 23. Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 15).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 11.09.1993, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Підвисоке Снятинського району Івано-Франківської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 25. Батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 16).

Із копії рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20.09.2010 вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.17).

Із довідки державного нотаріуса Першої Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С. від 14.01.2025 № 35/02-14 вбачається, що спадкоємцями за законом до всього майна після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , жителі с. Підвисоке Коломийського району Івано-Франківської області. Інших спадкоємців немає. Спадкова справа № 471/2019 (а.с.19).

14 січня 2025 року ОСОБА_1 отримав постанову державного нотаріуса Першої Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С. № 36/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що спадкоємець не надав правовстановлюючий документ на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , який підтверджував би право власності спадкодавця на будинок (а.с. 20).

14 лютого 2025 року ОСОБА_2 отримав постанову державного нотаріуса Першої Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С. № 107/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що спадкоємець не надав правовстановлюючий документ на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , який підтверджував би право власності спадкодавця на будинок (а.с. 21).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна інформація про права на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , відсутня (а.с. 25).

12 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Першої Снятинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і проживав за адресою: с. Підвисоке Снятинського району Івано-Франківської області (а.с. 63).

21 серпня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до державного нотаріуса Першої Снятинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і проживав за адресою: с. Підвисоке Снятинського району Івано-Франківської області (а.с. 64).

Як вбачається із довідки Старостинського округу № 9 с. Підвисоке від 08.01.2025 № 31, станом на 15.04.1991 у господарстві в АДРЕСА_1 , згідно з погосподарською книгою № 16, особового рахунку № НОМЕР_4 , були зареєстровані: голова сім`ї ОСОБА_4 , 1964 р. нар., дружина ОСОБА_3 , 1968 р. нар., син - ОСОБА_1 , 1987 р. нар. Господарство відносилося до суспільної групи колгоспний двір (а.с. 22).

Згідно з довідкою Підвисоцької сільської ради від 11.12.2019, за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований житловий будинок по АДРЕСА_1 , та земельний пай у с. Підвисоке. На день смерті ОСОБА_4 , у вказаному будинку були зареєстровані: ОСОБА_1 , 1987 р. нар., ОСОБА_2 , 1993 р.нар., ОСОБА_3 , 1968 р. нар., ОСОБА_6 , 1990 р. нар., ОСОБА_1 , 2018 р. нар. Заборона відчуження на майно померлого сільською радою не накладалася. Заповіт від імені померлого ОСОБА_4 не посвідчувався у Підвисоцькій сільській раді (а.с. 71).

Спадкова справа № 471/2019 після смерті ОСОБА_4 зареєстрована у Спадковому реєстрі під № 65222128, що підтверджується копією Витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі (а.с. 75).

Отже, судом встановлено, що спір між сторонами виник щодо захисту позивачами свого права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, який відносився до суспільної групи колгоспний двір, частки в якому не визначені. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України.

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено судам, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків.

З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до ч. ст. 1261 ЦК України, є єдиними спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 , які прийняли спадщину, але не оформили своїх спадкових прав, зокрема на спірний житловий будинок. Позивачі спадщину прийняли відповідно до вимог закону, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи позивачі отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на інше майно, яке належало спадкодавцю на праві власності.

Однак позивачі отримали від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, у зв`язку з тим, не надали правовстановлючий документ, який підтверджує право власності спадкодавця на вказаний будинок.

Проте, суд вважає, що право позивачів, у зв`язку з тим, що останні вчинили усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивачі мають право на звернення до суду з позовом про визнання за ними права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Як встановлено у судовому засіданні спадковий житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991 були зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а отже, їх частки у цьому майні були рівні та складали по 1/3 у кожного співвласника. Після смерті ОСОБА_4 , його частку в зазначеному житловому будинку успадковали сини - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Отже, після смерті батька частка ОСОБА_1 у спадковому майні збільшується до 1/2 (1/3 + 1/6), а частка ОСОБА_2 становить - 1/6 (1/3:2). Частка ОСОБА_3 після смерті чоловіка не змінилась і залишається 1/3.

На думку суду, без визнання права власності за цими позивачами на їх частки колгоспного двору у судовому порядку не дозволить позивачам оформити свою спадщину за законом.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що доводи, викладені позивачами у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог є достовірними, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позовні вимоги адвоката Петрички Олександра Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Снятинської міської ради про визнання права власності, підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивачів, якими судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивачів в даному випадку буде несправедливим.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов адвоката Петрички Олександра Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Снятинської міської ради про визнання права власності, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_5 , право власності на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІН НОМЕР_6 , право власності на 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІН НОМЕР_7 , право власності на 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Снятинська міська рада, код ЄРДПОУ 04054240, місце знаходження: пл. Незалежності, 1, м. Снятин, Коломийський район, Івано-Франківська область.

Повний текст рішення складено 23.06.2025.

Суддя Василь МАРТИНЮК