Провадження №2/521/2120/25
Хаджибейський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді - Мурзенко М.В.,
при секретарі - Корнієнко Л.В.
за участі позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Хажибейського районного суду м.Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від обов`язку сплати аліментів -
В грудні 2024 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від обов`язку сплати аліментів.
Позов мотивовано тим, заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2018 року по цивільній справі № 521/6806/18 з нього стягнуто аліменти на утримання його матері ОСОБА_3 в розмірі частини всіх видів заробітку/доходу з 23.04.2018 року довічно.
Позивач зазначає, що при зверненні до суду позивачка не зазначила про наявність у неї повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка також зобов`язана брати участь в її утриманні, матір не приймала участі в вихованні та утриманні позивача.
Також позивач посилається на те, що в 2023 році при захисті Батьківщини від збройної агресії російської федерації отримав поранення, внаслідок якого йому була встановлена інвалідність 2 групи довічно, внаслідок чого він сам став непрацездатним та потребує матеріальної допомоги у зв`язку із необхідністю нести витрати на лікування та реабілітацію. На час звернення до суду у відповідачки, окрім позивача, є двоє повнолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Посилаючись на викладене, позивач просив звільнити його від сплати аліментів на утримання його матері ОСОБА_2 , що стягуються з нього на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2018 року по цивільній справі № 521/6806/18.
Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 10 січня 2025 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 10 січня 2025 року по справі закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
Згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року № 4273-IX назву Малиновського районного суду міста Одеси змінено на Хаджибейський районний суд міста Одеси.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві, додатково пояснив, що отримує пенсію по інвалідності близько 8 000 грн. на місяць.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка батько позивача, ОСОБА_6 , пояснив суду, що про ухвалення заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2018 року по цивільній справі № 521/6806/18 позивачу не було відомо, судові документи по даній справі позивач отримав від відповідачки, яку зустрів на вулиці, із заявою про перегляд заочного рішення до суду позивач не звертався.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило.
За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.
Судом встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2018 року по цивільній справі № 521/6806/18 з позивача стягнуто аліменти на утримання його матері ОСОБА_7 в розмірі частини всіх видів заробітку/доходу з 23.04.2018 року довічно, що підтверджується копією вказаного рішення (а.с. 16-17).
З копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого 21 листопада 2017 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що ОСОБА_8 змінила ім`я на ОСОБА_2 (а.с. 24).
27 липня 2023 року позивач в ході виконання бойового завдання під час захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації в районі н.п. Курдюмівка Бахмутського району Донецької області отримав поранення, внаслідок якого 11 грудня 2024 року йому встановлено другу групу інвалідності безстроково, що підтверджується копією довідки про обставини трави (поранення, контузії, каліцтва) № 3696п від 31.07.2023 р. (а.с. 22), довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД № 366594 від 11 грудня 2024 року (а.с. 10).
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Згідно ч. 1 ст. 273 Сімейного Кодексу України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.
Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:
1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);
2) непрацездатність матері, батька;
3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.
Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.
Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові ОП КЦС ВС від 05 вересня 2019 року по цивільній справі № 212/1055/18.
Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи позивача про необхідність звільнення його від сплати аліментів на утримання матері з посиланням на його непрацездатність та зміну майнового стану.
Також в матеріалах справи відсутні відомості щодо матеріального стану відповідача по справі, матеріального стану інших повнолітніх осіб, які за законом зобов`язані надавати утримання відповідачу, відомості щодо виконання/невиконання ними такого обов`язку.
Суд відхиляє посилання позивача на те, що матір не приймала участі в вихованні та утриманні позивача як на підставу звільнення його від обов`язку утримувати матір на підставі ч. 1 ст. 204 ЦПК України, згідно якої дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки вказані обставини підлягають встановленню при розгляді питання про стягнення, а не про звільнення від сплати аліментів.
Суд зауважує, що з пояснень позивача та свідка ОСОБА_6 вбачається, що позивач із заявою про скасування заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2018 року по цивільній справі № 521/6806/18 з цих підстав не звертався, а, відтак, вказані доводи позивача не беруться судом до уваги.
Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат, оскільки у разі відмови в задоволенні позову, на позивача покладаються судові витрати, понесені стороною відповідача, проте в матеріалах справи відомості про понесення таких витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268, 280-282 ЦПК України, суд -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від обов`язку сплати аліментів - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду в загальному апеляційному порядку в тридцятиденний строк.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складений 19 червня 2025 року.