Провадження № 22-ц/812/886/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 червня 2025 року м. Миколаїв

справа № 490/637/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Лівінського І.В. ,Шаманської Н.О.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 17 березня 2025 року суддею Саламатіним О.В., в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У січні 2025 року ТОВ «Веллфін» звернулося до ОСОБА_1 з указаним вище позовом.

Позивач зазначав, що 07.02.2022 року між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 був укладений електронний договір про споживчий кредит №1840748, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 8000 грн строком на 30 днів зі сплатою 0,95 % від суми позики, але не менше ніж 50 грн за перший день користування позикою та 0,95% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики зазначеного в п. п. 2.5.1 договору.

Договір укладено шляхом реєстрації позичальника на сайті позивача та подання ним заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів.

Підтвердження заявки на отримання позики здійснювався у спосіб, передбачений Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», що розміщенні на офіційному сайті позивача. Вчинення вказаних вище дій щодо отримання позики свідчить про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, а договір про споживчий кредит був укладений та підписаний в електронній формі, що в силу приписів ст. 6, 627 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмові формі. Вказаний договір є укладеним з моменту перерахування коштів на банківський рахунок позичальника.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, ТОВ «Веллфін» просило стягнути з відповідача кредитну заборгованість, яка виникла станом на 13.01.2025 року та складає 24 000 грн, з яких: 8 000 грн основного боргу та 16 000 грн заборгованості за відсотками.

Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 не скористався.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2025 року позов задоволено, з ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто 24 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю укладення кредитного договору на зазначених позивачем умовах та відповідністю розрахунку заборгованості умовам договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що не отримував копії позовної заяви тому був позбавлений можливості подати заперечення проти позову, який не визнавав. Подавав до суду заяву про зупинення провадження у справі у зв`язку з його мобілізацією до Збройних Сил України, проте суд безпідставно відмовив у зупиненні провадження, пославшись на неналежність доказів проходження служби. Також зазначав, що суд безпідставно позбавив його можливості приймати участь у слуханні справи.

Крім цього апелянт посилався на приписи частини 3 статті 21 ЗУ «Про споживче кредитування», за правилами якої сукупна сума неустойки (штраф , пеня) та інші платежі, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання зобов`язання на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Отже, загальна сума всієї заборгованості за укладеним ОСОБА_1 кредитним договором не може перевищувати 16 000 грн.

Також апелянт зазначав, що у зв`язку з тим, що сума відсотків у два рази перевищує розмір тіла кредиту, умови кредитного договору слід вважати несправедливими, що призводить до недійсності договору відповідно до приписів статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Узагальнені доводи інших учасників

Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у справі є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 24 000 грн, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів частини тринадцятої статті 7 ЦПК України у випадках, коли розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Учасники справи про час, дату та місце її слухання повідомлені належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 07.02.2022 між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит №1840748, відповідно до якого товариство надало відповідачу грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти, нараховані за користування позикою. Договір укладався за допомогою веб-сайту позикодавця https://creditup.com.ua, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Веллфін», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам. Правила розміщені на веб-сайті ТОВ «Веллфін» https://creditup.com.ua та є загальнодоступними.

Згідно п. 4.1, 4.2 Правил, заявник, що має намір отримати грошові кошти у позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення .

Згідно п. 6.2 Правил у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом направлення sms - повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийняття рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору про споживчий кредит.

07.02.2022 у встановленому п.п. 4.1, 4.2 Правил порядку ОСОБА_1 оформив заявку на отримання грошових коштів у позику. Заявка на отримання позики містить всі ідентифікуючі дані щодо позичальника, а також номер його платіжної картки. Отже, договір про споживчий кредит було укладено в електронній формі.

Відповідно до умов договору, 07.02.2022 року товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 8 000 грн строком на 30 днів - до 09.03.2022 року.

Кошти підлягають поверненню згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, зі сплатою 0,95 % від суми позики, але не менше ніж 50 грн за перший день користування позикою та 0,95% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики зазначеного в п. 2.5.1 договору.

Позиція апеляційного суду

Питання зупинення провадження у справі врегульовано у Главі 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Зокрема, статтями 251-252 ЦПК України передбачено підстави, за яких суд зобов`язаний або може зупинити провадження у справі.

Пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №456/2541/19.

Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 частини першої ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема беруть участь у виконанні бойових завдань.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.

Згідно з ст.1 Закону України "Про Збройні Сили України", Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

До апеляційної скарги, яка містить клопотання про зупинення провадження у справі з підстав мобілізації до ЗСУ, відповідач ОСОБА_1 додав витяг з наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ; витяг з наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 05.03.2025 року про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу; довідку військової частини НОМЕР_1 про те, що з 05.03.2025 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у цій частині.

Проте, будь-яких відомостей про те, чи залучається відповідач до виконання бойових завдань надані апелянтом докази не містять.

Посилання апелянта на те, що він не має можливості приймати участь у судових засіданнях є безпідставними, оскільки відповідач у судові засідання не викликався, так як справа, як малозначна, розглядається в порядку спрощеного провадження.

Доводи апелянта про те, що він позбавлений можливості ознайомлюватися з матеріалами справи та подавати процесуальні документи є безпідставними у зв`язку з тим, що спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 двічі особисто відвідував суд та наручно подавав заяви.

Довід апелянта про те, що виконання ним бойових завдань є інформацією, яка містить державну таємницю є голослівною, оскільки належними доказами не підтверджена.

Довід апелянта про те, що бойова частина розташована на півдні України, частин якого є окупованою, де проходять бойові дії та є постійна потреба у проведенні бойових операцій, на висновки суду не впливають, оскільки на півдні України, поряд з тимчасово окупованими територіями працюють державні, комерційні, соціальні та приватні установи та заклади. Отже сама по собі ця обставина не вказує на неможливість відповідача цікавитись станом відомого йому судового провадження та приймати участь у вирішенні спору.

Крім цього колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не був позбавлений можливості залучити до участі у справі представника фахівця у галузі права.

Отже, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі, отже у задоволенні клопотання слід відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті спору колегія суддів виходить з наступного.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що ТОВ "Веллфін" зареєстровано в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як юридична особа, код 39952398 та є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 27 жовтня 2015 року.

Порядок отримання та надання позики Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" регламентовано Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, затвердженими наказом директора ТОВ "Веллфін" № 60 від 30 грудня 2020 року, які розміщуються на офіційному веб-сайті позивача https://creditup.com.ua.

У Правилах зазначено, що вони є публічною пропозицією (офертою) в розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладання договору про споживчий кредит на умовах, що встановлені товариством та застосовуються в разі подання фізичною особою - заявником заявки на сайті товариства за електронною адресою: creditup.com.ua на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають дані Правила (акцепт). Згідно Правил, вони є невід`ємною частиною договору про споживчий кредит.

Згідно п. 3.1 Правил, Товариство надає фінансові послуги лише після здійснення ідентифікації особи заявника та вжиття заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Згідно п. 4.2 Правил, заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

Згідно п. 6.2 Правил, у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений у заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору про споживчий кредит.

Згідно п. 6.3 Правил, у разі отримання договору про споживчий кредит засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір про споживчий кредит з Товариством в особистому кабінеті.

Згідно п. 6.6 Правил для підписання електронної форми договору про споживчий кредит заявник здійснює вхід на сайт Товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету.

Згідно п. 6.7 Правил заявник погоджується на використання в усіх відносинах, що засновані на першому договорі про споживчий кредит та на всіх наступних договорах про споживчий кредит, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між заявником та товариством, електронного підпису одноразовим ідентифікатором в якості аналога власноручного підпису між товариством та заявником.

Згідно п. 6.8 Правил заявник підписує, а також підтверджує ознайомлення та згоду з усіма істотними умовами договору про споживчий кредит з моменту підтвердження електронним підписом одноразовим ідентифікатором у особистому кабінеті, доступ до якого здійснено з використанням унікального логіну та унікального пароля особистого кабінету.

Згідно з п. 2.1 договору позикодавець надає позичальникові на умовах, передбачених договором, грошові кошти в позику в сумі 8000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 2.5 цього договору.

Згідно п. 1.2 позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця (https://creditup.com.ua) за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно п. 2.3 договору строк позики за цим договором складає 30 днів, позика має бути повернуто згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток до договору) до 09.03.2022 року.

Згідно п. 2.4 договору він є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Згідно п. 2.5 договору строк та проценти за користування позикою за договором про споживчий кредит обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: 2.5.1 протягом строку позики, встановленого п. 2.3 договору, розмір основних процентів складає 0,95 % від суми кредиту, але не менше ніж 50 грн за перший день користування; 0,95 % від суми кредиту щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 2.3 цього договору. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Згідно п. 2.5.2 договору у разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений п. 2.3 договору, нарахування процентів, встановлених п. 2.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами) в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (проценти за понадстрокове користування позикою). При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Згідно пункту 2.7 договору деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості позики при нарахуванні основних процентів у відповідності до п. 2.5. договору та реальна річна процентна ставка зазначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток до договору), яка є невід`ємною частиною цього договору.

Про хоча б часткове погашення отриманого тіла кредиту в розмірі 8 000 грн відповідач ОСОБА_1 не зазначає, факту його перерахування позикодавцем не заперечує.

Отже, наявні підстави для стягнення кредитної заборгованості у розмірі тіла кредиту.

Крім того, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за процентами по кредиту, розмір заборгованості у цій частині складає 16 000 грн. Контррозрахунку відповідачем не надано, отже суми нарахувань за процентами не спростовано.

Також апеляційний суд вважає безпідставними посилання апелянта на приписи частини 3 статті 21 ЗУ «Про споживче кредитування», за правилами якої сукупна сума неустойки (штраф , пеня) та інші платежі, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання зобов`язання на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін, отже у даному випадку не може перевищувати 16 000 грн.

У справі, яка переглядається, з відповідача стягнуто 16 000 грн процентів, які визначені пунктом 2.5 договору. Отже, ця сума не є ні процентами, ні пенею, про які зазначається у статті 21 Закону України «Про споживче кредитування». А оскільки проценти за користування кредитними коштами підлягають стягненню з позичальника за умовами договору, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доцільність їх стягнення.

Оскільки пунктом 2.5.2 кредитного договору ТОВ "Веллфін" та ОСОБА_1 погодили, що після закінчення строку кредитування на тіло кредиту нараховуватимуться проценти за користування чужими грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, то нарахування процентів за період після сплину передбачених договором 30 днів кредитування є обґрунтованими і такими, що відповідають умовам договору.

При цьому апеляційний суд вважає неспроможними посилання апелянта на несправедливість умов договору з огляду на приписи статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки заборгованість ОСОБА_1 за процентами удвічі перевищує заборгованість за тілом кредиту.

Заборгованість за процентами за користування кредитними коштами нарахована у відповідності до погоджених сторонами умов кредитування, а подвійне перевищення суми нарахованих процентів тіла кредиту є наслідком невиконання позичальником своїх кредитних зобов`язань, а не несправедливими (кабальними) умовами договору.

Таким чином колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України.

Підстави для скасування судового рішення з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Крім зазначеного вище, не впливають на висновки суду і доводи апеляційної скарги про позбавлення судом відповідача права приймати участь у судовому засіданні, у тому числі з тих підстав, що він не отримував позовної заяви та не мав можливості подати відзив на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, суд відкрив провадження у справі ухвалою від 29 січня 2025 року та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Копію цієї ухвали ОСОБА_1 отримав за місцем своєї реєстрації АДРЕСА_1 08 лютого 2025 року (а.с. 112).

Крім цього про слухання справи відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України.

21 лютого 2025 року ОСОБА_1 наручно подав до суду заяву про те, що він не отримував копії позовної заяви тому позбавлений можливості подати відзив на неї. При цьому зазначав, що з наведеними у позов обставинами не згоден, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а вимоги позивача такими , що не підлягають задоволенню. Також зазначав, що оскільки його будинок по АДРЕСА_1 постраждав внаслідок бойових дій, він, як тимчасово переміщена особа, проживає в АДРЕСА_2 .

При цьому бажання ознайомитись з матеріалами справи чи отримати копію позовної заяви ОСОБА_1 не виявив.

17 березня 2025 рок також наручно ОСОБА_1 подав до суду заяву про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що з 05 березня 2025 року є мобілізованим до лав ЗСУ.

При цьому відповідач також не виявив бажання отримати копії позовної заяви чи ознайомитись з матеріалами справи.

З огляду на викладене, неотримання відповідачем копії позовної заяви суд розцінює як умисну дію та вважає такою, що не може слугувати формальною підставою для скасування правильного по суті спору судового рішення.

Крім того колегія суддів враховує, що з огляду на практику Європейського Суду з прав людини, висловлену в рішенні «Пономарьов проти України», сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Крім цього, відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи.

Слід також зазначити, що у відповідності до статті 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», інформація про кожне судове засідання, оприлюднюється на офіційному веб-порталі Судової влади України, тому ОСОБА_1 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про стан розгляду його справи, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Проте, Дено О.В. не виявив відповідної зацікавленості у розгляді цивільної справи за позовом до нього про стягнення кредитної заборгованості, та, двічі перебуваючи у приміщенні Центрального районного суду, не вчинив заходів щодо отримання копії позовної заяви чи ознайомлення з матеріалами справи.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог, проте, оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, витрати апелянта понесені з поданням апеляційної скарги залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повний текст постанови виготовлено 26 червня 2025 року