УХВАЛА

04 червня 2025 року

м. Київ

справа № 359/3342/22

провадження № 61-5998ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 рокута постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» про визнання умов трудового договору протиправними та недійсними, визнання частково нечинним штатного розпису, зобов`язання привести штатний розпис у відповідність із класифікатором посад та законом, внести зміни у наказ про призначення на посаду, встановити надбавки та премію, стягнення недоплаченої частини заробітної плати, визнання протиправними дій, що полягали у заниженні розміру премій, зобов`язання скасувати накази та встановити новий розмір премій, стягнення недоплаченої частини премій, компенсації за невикористані відпустки, компенсації за використання особистого комп`ютера та принтера, визнання протиправними дій щодо встановлення заниженого розміру підвищення посадового окладу, зобов`язання скасувати наказ про підвищення посадового окладу, стягнення посадової надбавки в подвійному розмірі, недоплаченої матеріальної допомоги, зобов`язання скасувати наказ про звільнення з роботи, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)», в якому просив:

- визнати протиправними та недійсними умови трудового договору закріплені наказом від 15 січня 2020 року № 14/ОС «Про призначення ОСОБА_1 » на посаду інженера групи з охорони праці Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119) та встановлення йому 7 тарифного розряду з посадовим окладом згідно із штатним розписом;

- визнати нечинним штатний розпис Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119) в частині застосування в державній установі групи з охорони праці;

- зобов`язати начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» привести штатний розпис у відповідність із класифікатором посад, частини п`ятої статті 15 Закону України «Про охорону праці» та Положенням про службу охорони праці;

- внести зміни до наказу начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» № 14/ОС-20 від 15 січня 2020 року: «Призначити ОСОБА_1 на посаду начальника відділу з охорони праці з 16 січня 2020 року, встановити йому 25 тарифний розряд з посадовим окладом згідно зміненого штатного розпису»;

- зобов'язати начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» встановити ОСОБА_1 надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 50 % від посадового окладу, надбавку за особливі умови праці в розмірі 50 % від посадового окладу та премію в розмірі 180 % від посадового окладу;

- стягнути з Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» на користь ОСОБА_1 недоплачену частину заробітної плати: посадовий оклад в розмірі 87 598,89 грн, надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 47 640,04 грн та надбавку за особливі умови праці в розмірі 75 273,53 грн;

- визнати протиправними дії колишнього начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)», що полягали у заниженні ОСОБА_1 премій з березня 2020 року;

- зобов`язати начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» скасувати вказані накази та встановити ОСОБА_1 розмір премій на рівні 180% посадового окладу;

- стягнути з Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» на користь ОСОБА_1 недоплачену частину премій в розмірі 261 574,28 грн, компенсацію за 26 днів невикористаної відпустки в розмірі 55 800,12 грн, компенсацію за 4 дні невикористаної (комп`ютерної) відпустки в розмірі 10 865,60 грн та компенсацію за використання особистого комп`ютера та принтера в розмірі 2 100,00 грн;

- визнати протиправними та такими, що вводили в оману, дії начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)», що полягали у встановленні ОСОБА_1 в наказі № 9/ОС-21 від 25 січня 2021 року підвищення посадового окладу в розмірі 10 % з 01 січня 2021 року;

- зобов`язати Державну установу «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» скасувати наказ № 9/ОС-21 від 25 січня 2021 року;

- стягнути з Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» на користь ОСОБА_1 посадову надбавку в подвійному розмірі, що становить 16 527,40 грн, недоплачену матеріальну допомогу в розмірі 10 011,90 грн;

- зобов`язати начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» скасувати наказ № 41/ОС-21 від 04 березня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » за прогул на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на роботі в Державній установі «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» на посаді начальника відділу з охорони праці.

Бориспільський міськрайонний суд Київської області рішенням від 30 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Київський апеляційний суд постановою від 18 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 року залишив без змін.

09 травня 2025 року ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу у справі № 359/3342/22.

Верховний Суд ухвалою від 16 травня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, а саме: уточнення прохальної частини касаційної скарги та зазначення судових рішень, які оскаржуються.

29 травня 2025 року ОСОБА_1 ,. на виконання вимог ухвали, надіслав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої долучено уточнену редакцію касаційної скарги.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у вчиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.

Предметом спору у справі є вимоги про визнання умов трудового договору протиправними та недійсними, визнання частково нечинним штатного розпису, зобов`язання привести штатний розпис у відповідність із класифікатором посад та законом, внести зміни у наказ про призначення на посаду, встановити надбавки та премію, стягнення недоплаченої частини заробітної плати, визнання протиправними дій щодо заниження розміру премій, зобов`язання скасувати накази та встановити новий розмір премій, стягнення недоплаченої частини премій, компенсації за невикористані відпустки, компенсації за використання особистого комп`ютера та принтера, визнання протиправними та такими, що вводили в оману, дій щодо встановлення заниженого розміру підвищення посадового окладу, зобов`язання скасувати наказ про підвищення посадового окладу, стягнення посадової надбавки в подвійному розмірі, недоплаченої матеріальної допомоги, зобов`язання скасувати наказ про звільнення з роботи, поновлення на роботі.

Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн) та складає 567 391,76 грн, справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Доводи скарги про те, що справа має виняткове значення фактично зводиться до необхідності переоцінки доказів і наявність винятковості справи не обґрунтована, оскільки в конкретній справі суд встановлює обставини стосовно конкретної особи - працівника, в даному випадку позивача.

У справі, що має виняткове значення для її учасника, та яка може бути допущена до розгляду Верховним Судом у касаційному порядку з метою перегляду судового рішення, мають бути допущені судом першої інстанції порушення закону, які не були усунені судом апеляційної інстанції, або одночасно допущені судом першої та апеляційної інстанцій порушення закону. Водночас, має відбуватися порушення питань факту і права згідно з чинним законодавством України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, визначення яких вимагає розгляду справи по суті щодо неспроможності держави дотриматися своїх позитивних зобов`язань в частині регулювання певного виду діяльності, яка має шкідливі наслідки для заявника, а також досягає такого серйозного рівня, що призводить до суттєвого перешкоджання здатності заявника користуватися своїми правами, існувала давно, була добре відома органам влади та має триваючий характер.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову в відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення в справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 рокута постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» про визнання умов трудового договору протиправними та недійсними, визнання частково нечинним штатного розпису, зобов`язання привести штатний розпис у відповідність із класифікатором посад та законом, внести зміни у наказ про призначення на посаду, встановити надбавки та премію, стягнення недоплаченої частини заробітної плати, визнання протиправними дій, що полягали у заниженні розміру премій, зобов`язання скасувати накази та встановити новий розмір премій, стягнення недоплаченої частини премій, компенсації за невикористані відпустки, компенсації за використання особистого комп`ютера та принтера, визнання протиправними дій щодо встановлення заниженого розміру підвищення посадового окладу, зобов`язання скасувати наказ про підвищення посадового окладу, стягнення посадової надбавки в подвійному розмірі, недоплаченої матеріальної допомоги, зобов`язання скасувати наказ про звільнення з роботи, поновлення на роботі.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко