П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року місто Київ

справа № 361/3270/23

провадження №22-ц/824/325/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - АТ КБ "ПриватБанк"

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мехедок (Жебраткіною) Тетяною Сергіївною,

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 6 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Василишина В.О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач АТ КБ " ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 15.01.2015 ОСОБА_1 підписав Анкету- заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі договору про надання батьківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Для користування картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. Щодо встановлення і зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 3.2 та 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів та інших витрат, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав, тому станом на 20.03.2023 у нього утворилася заборгованість у розмірі - 55 782,53 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 45 631,69 грн., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі - 10 150,84 грн.. З підстав стягнення кредитної заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 6 вересня 2023 року задоволені позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 15.01.2015 б/н у розмірі - 55 782, 53 грн., а також судовий збір у розмірі - 2 684 грн..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мехедок (Жебраткіна) Т.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних в повному обсязі. Вважає рішення суду незаконним і необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та невірним застосуванням норм матеріального права, та з неповним з`ясуванням усіх фактичних обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зокрема зазначає, що відповідач 15.01.2015 підписав анкету-заяву, проте, у вказаній анкеті-заяві на дату її підписання були відсутні відомості про суму встановленого на карту відповідача кредитного ліміту. Тобто банк, всупереч закону не надав ОСОБА_1 можливості здійснити вільне волевиявлення та фактично нав`язав останньому умови, які не відповідають його внутрішній волі.

Крім того, у анкеті-заяві, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на Витяг з «Тарифів» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», розміщених на сайті: https:www.privatbank.ua.

Проте, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що 15.01.2015 сторони погодили саме ті умови, які містяться у наданих позивачем розрахунках та довідці.

А наданий позивачем розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які саме умови договору щодо нарахування відсотків були узгоджені сторонами, не є також підтвердженням наявності у відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі, визначеному позивачем, та не є належним та допустимим доказом.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_2 був належним чином ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві є неправомірними, оскільки банк не надав до суду належних доказів щодо укладення між сторонами договору та досягнення ними згоди щодо всіх умов кредитного договору, оскільки, із підписаної Анкети-заяви не вбачається, який саме розмір кредитного ліміту за платіжною карткою установлений відповідачу, який встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами та на який строк, що унеможливлює встановлення обставин дійсних намірів відповідача щодо отримання відповідної визначеної суми коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ " ПриватБанк" - адвокат Абібулаєва Т.Г. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Установлено, що 15.01.2015 ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якої відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну карту «Універсальна GOLD».

Відповідно до укладеного договору № б/н від 15.01.2015 ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Банком виконано свої зобов`язання за договором, надано відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

Позичальником не виконано належним чином зобов`язання за договором, відповідач не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором.

Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідач станом на 20.03.2023 має заборгованість за договором б/н від.

15.01.2015 у розмірі - 55 782 грн. 53 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 45 631 грн. 69 коп. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі - 10 150 грн. 84 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту, відсоткам, суд першої інстанції виходив із доведеності факту укладення між сторонами договору, згідно умов якого відповідач, як позичальник, погодився, зокрема з розміром процентів за користування грошовими коштами та відповідальністю за невиконання зобов`язань. Але отримавши можливість користуватися грошовими коштами та користуючись ними, своїх зобов`язань щодо повернення коштів та сплату відсотків не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по процентам за користування кредитом.

АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги в частині процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 15.01.2015, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг» та витяг з «Тарифів Банку», як на невід`ємні частини спірного договору.

Витяг з Тарифів (картковий рахунок рівня Універсальна) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.01.2015 шляхом підписання заяви-анкети.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Тарифами банку та Умовами і правилами надання банківських послуг відповідач ознайомився та погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

У наданій суду заяві-анкеті від 15.01.2015 підписаній сторонами, інформація про процентну ставку відсутня.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки, комісії,надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки та комісії.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 10150,84 грн. є необґрунтованим, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження досягнення із відповідачем згоди щодо умов, розміру та порядку здійснення таких нарахувань при укладенні договору.

Отже, апеляційна скарга в частині вимог щодо відмови у стягненні з ОСОБА_1 відсотків за користування грошовими коштами ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Щодо незгоди відповідача ОСОБА_1 в частині стягнення тіла кредиту, то таких обґрунтувань апеляційна скарга фактично не містить, але суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, в анкеті-заяві від 15.01.2015 року сума кредитного ліміту не зазначена.

Проте, відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я ОСОБА_1 кредитний ліміт на зазначену карту неодноразово змінювався (а.с.14), що також підтверджується і випискою з карткового рахунку відповідача.

Матеріалами справи, зокрема, довідкою про перевипуск кредитних карт підтверджується, що 16.10.2015 року ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , термін дії картки до серпня 2017 року (карта Універсальна "Gold"), яку 15.01.2015 було перевипущено № НОМЕР_2 , термін дії до квітня 2018 року (PKMMD GOLD CHIP CREDIT INST), яку 17.03.2015 було перевипущено № НОМЕР_3 , термін дії до вересня 2018 року (WGMMS Debit Master Card Gold), яку 14.07.2016 було перевипущено № НОМЕР_4 , термін дії до липня 2020 року (картка універсальна з індивідуальним дизайном); яку 26.08.2017 було перевипущено № НОМЕР_5 (карта Універсальна "Gold"), яку 10.06.2021 було перевипущено НОМЕР_7 (карта Універсальна "Gold") /а.с.15/, що також підтверджується випискою.

Відповідачем не надано доказів на спростування факту отримання кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом з подальшим його збільшенням, а також факту користування вказаними кредитними коштами та здійснення погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про те, що позичальник приймав всі умови в тому числі і збільшення кредитного ліміту, оскільки позичальник користувалась кредитними коштами і після такого збільшення.

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 20.03.2023 року за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість за кредитним договором б/н від 15.01.2015 (за тілом кредиту) в розмірі 45631,69 грн.

Надаючи оцінку, наданій позивачем АТ КБ " ПриватБанк" виписці по картковому рахунку ОСОБА_1 , колегія суддів зауважує, що вони засвідчують факт користування відповідачем ОСОБА_1 кредитними коштами банку та здійснення погашення заборгованості по кредиту.

Слід звернути увагу на те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту в розмірі 45631,69 грн.

Оскільки судом першої інстанції в резолютивні частині рішення зазначена повна сума заборгованості, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За таких обставин з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 45631,69 грн. та витрати по сплаті судового збору у суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог (81,80%) в сумі 2195,51 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 10 150,84 грн. відмовити.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково (на 18,2%), то з позивача АТ КБ " ПриватБанк" на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 732,73 грн. ((4026 грн.х18,2%)/100).

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мехедок (Жебраткіною) Тетяною Сергіївною, задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 6 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, , МФО №305299) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 45 631,69 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, , МФО №305299) витрати по сплаті судового збору у суді першої інстанції в сумі 2195,51 грн.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, , МФО №305299на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 732,73 грн.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту її ухвалення оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус