Справа № 369/2269/25
Провадження № 2/369/5700/25
РІШЕННЯ

Іменем України

30.06.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Осіпової В.І.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Свої вимоги мотивував тим, що 16 вересня 2023 року о 22 годині 16 хвилин в по вул. Київська, у м. Вишневе, Бучанського району, поблизу АЗС/»БРСМ», яка розташована по вул.. Київська,23-Д, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Chery Tiggo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у темний час доби не був уважний, не стежив за зміною дорожньої обстановки, чим порушив вимоги п. 2.3.б,д, Правил дорожнього руху, згідно з яким для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом, не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину, з право на ліво, відносно руху автомобіля, не вжив всіх заходів для зупинки, чим порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів, для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, продовжив рух в результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_5 .

Внаслідок вищезазначеної пригоди пішохід, ОСОБА_5 , загинув на місці пригоди від отриманих травм.

Внаслідок вказаної події брату загиблого, було завдану непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних страждань внаслідок загибелі рідного брата, який на момент смерті не мав близьких родичів окрім рідного меншого брата ОСОБА_4 , що вже жодним чином неможливо виправити.

Відповідно до Вироку Києво - Святошинського районного суд Київської області від 10 грудня 2024 року ОСОБА_2 , було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Позивач втратив рідного старшого брата, близьку по крові йому людину, який був його опорою та підтримкою. Повністю зруйновано його нормальне життя. Загибель брата спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Позивач був досить близьким з братом, оскільки останній не мав своєї сім`ї, систематично надавав допомогу позивачу, тому позивачі позбавлений можливості розраховувати на підтримку від старшого брата, як в матеріальному такі маральному, душевному стані в майбутньому.

Втрата брата тягне за собою необхідність докладати додаткових зусиль і викликає таку необхідність також і в майбутньому. Важко оцінити глибину душевних страждань позивача, оскільки такі страждання більше ніколи не будуть припинені.

Крім фактичних теплих відносин між позивачем та його загиблим старшим братом, слід враховувати також психофізичну природу людини, а саме те, що втрата рідної людини є найтяжчою втратою. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість.

Щодо характеру та обсягу страждань, то смерть близької людини є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес. Страждання пов`язані зі смертю відрізняються тим, що є не "одномоментними", а "триваючими", тому що втрата брата є непоправною подією. Загиблий постійно підтримував добрі відносини зі братом та його родиною. Практично всі свята позивач та загиблий проводили в колі своєї сім`ї.

Позивач відчуває пригніченість, депресію, страждання, які кожні святкові дні підсилюються, оскільки згадують, що ці свята вони могли святкувати зі своїм старшим братом, який був йому за батька, якби не дорожньо-транспортна пригода. Крім того, позивача й загиблого об`єднували спільні традиції, разом святкували різні події, свята, дні народження. Після смерті ОСОБА_5 , позивач не може повноцінно жити також і в частині святкування, оскільки тепер в будь-яке релігійне свято чи важливу подію він не може перебувати у святковому настрої через втрату близької людини, що зруйнувало нормальний життєвий устрій позивача.

Після смерті старшого брата, який був позивачу за батька останній в майбутньому позбавлений будь-якої підтримки і допомоги від загиблого, а також те, що смерть ОСОБА_5 , повністю змінила його життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивач у своїй позовній заяві оцінює мінімальний розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 150 000,00 грн., зазначений розмір був визначений з урахуванням тої матеріальної та нематеріальної допомоги, яку надавав загиблий та міг надати в майбутньому, а також з урахуванням віку відповідача.

Враховуючи викладене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 150 000, 00 грн. моральної шкоди та 15 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

05 травня 2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив суд позов задовольнити частково у частині стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 00 коп.. Посилаввся на те, що позивач ОСОБА_4 у позовній заяві не навів жодних доказів щодо характеру, глибини та тривалості страждань. Жодної експертизи на підтвердження отримання позивачем фізичних чи душевних страждань не проводилося. Відповідач ОСОБА_2 є пенсіонером, відповідно до довідки про доходи №7345 8233 9073 1323 від 10.04.2025 року, єдиним його доходом є пенсія, яка складає 8 510 грн. 67 коп. Відповідно до Консультаційного висновку лікаря-кардіолога від 26.04.2025 року, ОСОБА_2 має діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ стадії, ступеня 2, ризик високий, через встановлений діагноз йому потрібно на постійній основі приймати ліки призначені лікарем, на що витрачаються значні кошти. ОСОБА_2 є вдівцем та проживає самостійно, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 27.11.2019 року.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позов визнали частково, у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Суд, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 16 вересня 2023 року о 22 годині 16 хвилин в по вул. Київська, у м. Вишневе, Бучанського району, поблизу АЗС/»БРСМ», яка розташована по вул.. Київська,23-Д, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Chery Tiggo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у темний час доби не був уважний, не стежив за зміною дорожньої обстановки, чим порушив вимоги п. 2.3.б,д, Правил дорожнього руху, згідно з яким для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом, не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину, з право на ліво, відносно руху автомобіля, не вжив всіх заходів для зупинки, чим порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів, для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, продовжив рух в результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_5 .

Внаслідок вищезазначеної пригоди пішохід, ОСОБА_5 , загинув на місці пригоди від отриманих травм.

Вироком Києво - Святошинського районного суд Київської області від 10 грудня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_2 , обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 8843 (вісім тисяч вісімсот сорок три) грн. 00 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Речові докази:

- CD-R диск, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

- автомобіль марки "Сheгу Tiggo" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який повернуто ОСОБА_2 залишити у його користуванні.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікована 17.07.1997 р.). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004 р.)

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав Позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.1995 року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 а саме внаслідок загибелі рідного брата ОСОБА_5 , позивач отримав непоправну моральну шкоду та тяжку глибину душевних страждань, пригніченість, депресію, страждання, пов`язані зі смертю брата, який був йому рідною людиною.

Враховуючи наведене, а також враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу душевних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, перенесення в момент події, яка сталась 16.09.2023 року, емоційного стресу, який супроводжується почуттям пригніченості, депресії, моральними стражданнями, та зважаючи на те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, враховуючи вимоги розумності та справедливості, сума 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень є завищеною та в заявленому розмірі не підлягає задоволенню.

Враховуючи всі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 в розмірі 70 000 гривень, що є достатнім для розумного відшкодування ОСОБА_4 завданої моральної шкоди і не призводить, в свою чергу, до збагачення при встановлених обставинах, напроти становить достатню справедливу форму відшкодування моральної шкоди, заподіяної Позивачу.

Щодо вирішення вимог на стягнення витрат на правову допомогу судом встановлено наступне.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача ОСОБА_4 адвокатом Синюком Станіславом Леонідовичем до заяви долучено: Договір №5 про надання правової допомоги від 28.01.2025 року, копія ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Доказів витрат на надану професійну правничу допомогу, обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, які підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, представником позивача не надано.

Таким чином, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесення позивачем під час розгляду справи витрат на надання правничої допомоги на суму 15 000 грн. Тому суд у цій частині позову відмовляє.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст.11, 15-16, 22-23, 1166-1167, 1187, 1195 ЦК України, ст. ст.4, 12-13, 76-78, 81-82, 89, 141, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 70 000 грн. (сімдесят тисяч грн.).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 30 червня 2025 року.

Інформація про позивача: ОСОБА_4 адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_2 .

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ