Провадження №2/521/19/25
15 травня 2025 року місто Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючий суддя Плавич І.В.,
секретар судового засідання Петренко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Кей-Колект», ТОВ «Феміда і Немезіда», ОСОБА_3 за участі третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Щеплоцької Христини Богданівни щодо реєстрації права приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», проведеної 21 лютого 2018 року, неправомірними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39839020 від 23.02.2018.
Так, позивач вказує, що реєстрація права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» була здійснена з порушенням закону, а саме: не доведено факту прийняття ТОВ «Кей-Колект» вимоги за договором іпотеки від 06 червня 2006 року за якими іпотекодавцями є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , не доведено факту надсилання повідомлення про порушення основного зобов`язання та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення перереєстрації.
Представник Позивача та позивач були присутнім у судовому засіданні. Позовні вимоги підтримали та просили задовільнити.
Відповідачі та треті особи у відкрите судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги пояснення сторони позивача за суттю спору і підставами звернення до суду, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд доходить наступного висновку.
У забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_8 за кредитним договором акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» прийняв від ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 47,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за іпотечним договором від 06 червня 2006 року. Іпотечний договір було укладено 06 червня 2006 року та посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. (зареєстровано в реєстрі за № 1060).
У рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 27 червня 2014 року у справі №1519/2-2020/11 встановлено, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Також, судом у рішенні від 27 червня 2014 року встановлено, що матеріалами справи №1519/2-2020/11 не доведено факту прийняття ТОВ «Кей-Колект» вимоги за договором іпотеки від 06 червня 2006 року за якими іпотекодавцями є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Відповідно до наданої представником ТОВ «Кей-Колект» виписки з додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ТОВ «Кей-Колект» прийняв права вимоги за договором іпотеки від 06.06.2006 року, за яким заставодавцем є ОСОБА_8 , ідентифікаційний код боржника НОМЕР_1 .
Інших доказів передачі ПАТ «УкрСиббанк» та прийняття ТОВ «Кей-Колект» прав вимоги за договором іпотеки від 06 червня 2006 року Відповідачами надано у провадженні щодо розгляду та вирішення справи № 1519/2-2020/11 не було.
Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи Позивача, що при реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 державному реєстратору представником ТОВ «Кей-Колект» не було надано жодного документу, на підтвердження заміни сторони у договорі іпотеки від 06 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б.
В подальшому відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_2 перереєстровувалось на інших осіб, що були залучені судом у справу за клопотаннями Позивача.
Також, у зв`язку з вище вказаним судом було застосовано заходи забезпечення позову, зокрема, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2020 року за клопотанням позивача.
Суд зазначає, що можливість позасудового задоволення вимог іпотекодержателя передбачена як Законом України «Про іпотеку», так і безпосередньо самим іпотечним договором від 06 червня 2006 року.
Так, ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.
Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, може передбачати:
-передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання;
-право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є серед іншого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в іпотечному договорі та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Даним положенням законодавства відповідає зміст іпотечного договору від 06 червня 2006 року.
Так, відповідно до п. 4.1. Іпотечного договору від 06 червня 2006 року звернення стягнення на предмет іпотеки можливе у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов`язань за Кредитними договором та порушення Іпотекодавцями обов`язків, передбачених Іпотечним договором, за умови невиконання Боржником вимоги щодо дострокового виконання свого зобов`язання.
Пунктом 4.2. Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе зокрема шляхом застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.
Іпотечним договором (п. 5.1.) передбачено, що у разі настання обставин, визначених у п.4.1. даного договору, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцям повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.
Дане повідомлення має містити визначений спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя, який передбачений у ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку».
Пунктом 5.3. Іпотечного договору передбачено, що при застосуванні передачі предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення його вимог право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення про його застосування.
Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме мано та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28 лютого 2018 року № 115622433 підставою для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , були направлені вимоги до Іпотекодавців.
Позивачем також вказувалось, що ні ним, ні членами його сім`ї застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом реєстрації за ним права власності на квартиру не отримувалось.
Позивач заперечував проти отримання ним та членами його сім`ї застережень про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом реєстрації за ним права власності на квартиру та зазначав, що стосовно кожного трек-номеру результат пошуку через пошукову систему «Укрпошти» однаковий та дані про відправлення за відповідним номером на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі, а також, вимоги були відправлені не за місцем поштового обслуговування будинку до поштового відділення № 80, замість поштового відділення № 76, у зв`язку з чим позивачем заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.
Судом ухвалою від 01 березня 2023 року було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено наступні питання:
А також вище вказаною ухвалою було зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» надати оригінали рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень:
29 серпня 2023 року судовим експертом Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України було надано повідомлення про неможливість проведення судової експертизи, у зв`язку з відсутністю оригіналів досліджуваних документів.
07 грудня 2023 року судом було повторно призначено судову почеркознавчу експертизу, а також знову було зобов`язано ТОВ «Кей-Колект» надати оригінали рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень.
Судовим експертом Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України було надано повідомлення про неможливість проведення судової експертизи, у зв`язку з відсутністю оригіналів досліджуваних документів.
Оригінали рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень неодноразово витребовувалися судом у Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», зокрема ухвалами суду від 12.10.2021, 01.03.2023, 07.12.2023.
Проте, ТОВ «Кей-Колект» не зважаючи на вимогу Суду, а також на неодноразове витребування оригінали поштових відправлень не надало, поважної причини про їх не надання з відповідними на те доказами теж не надало. ТОВ «Кей-Колект» посилалось на те, що відповідні оригінали не збереглися, проте підтвердження цьому не надавались.
Відповідно до п. 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (далі - Методичні рекомендації), Основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Цією експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукопису під впливом будь-яких (природних, штучних) збиваючих факторів; у незвичних умовах або в незвичайному стані виконавця, навмисно зміненим почерком, з наслідуванням почерку іншої особи; визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).
Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.
Суд також вважає обґрунтованим довід Позивача про те, що між реєстрацією права власності за ТОВ «Кейт-Колект» на підставі іпотечного договору та пред`явленням позовних вимог не було значного проміжку часу, тому ТОВ «Кейт-Колект» мало та могло надати до суду витребувані оригінали рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, проте безпідставно не виконало вимог суду.
Частиною 1 статті 44 ЦПКУ визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з пунктом 10 статті 84 ЦПК України передбачено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
Також відповідні положення передбачені і ст. 109 ЦПК України, яка передбачає, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Окрім того відповідні оригінали рекомендованих повідомлень про вручення відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» є законною вимогою для задоволення вимог кредитора за рахунок іпотечного майна.
Так, ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Враховуючи вище викладене, відповідні оригінали рекомендованих повідомлень про вручення письмової вимоги щодо усунення порушення та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з законних умов для можливості задоволення вимог кредитора за рахунок іпотечного майна, без відповідного повідомлення реалізація іпотечного майна не є законною.
Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Щеплоцької Христини Богданівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39839020 від 23.02.2018 на об`єкт нерухомого майна, а саме на житлову квартиру, загальною площею 47,4 кв.м., житловою площею 31 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 24986483).
Щодо позовної вимоги про скасування запису державного реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень, суд доходить висновку, що така не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує та відновлення становища, яке існувало до порушення.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд зважає і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
Згідно приписів абз. 2 ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, яка діє на час ухвалення судом рішення у справі, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.
Вказаний висновок також зроблено також у постанові ВС/КЦС від 02.08.2022 року за результатами розгляду справи № 645/3067/19, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до змісту частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі по 704,80грн за дві немайнові вимоги, тому дані витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 244, 258 259, 264, 265, 355 ЦПК України, ст.ст. 35, 36, 37 ЗУ «Про іпотеку», п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Кей-Колект», ТОВ «Феміда і Немезіда», ОСОБА_3 за участі третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: І.В. Плавич