ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м.Суми

Справа №592/3155/24

Номер провадження 22-ц/816/633/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.

у присутності:

представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Руднєва Євгена Геннадійовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Руднєвим Євгеном Геннадійовичем,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 серпня 2024 року у складі судді Костенка В.Г., ухвалене в м. Суми, повне рішення 22 серпня 2024 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про відшкодування шкоди,

у с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Руднєва Є.Г. звернувся до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що 18 липня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю її автомобіля Nissan Rogue Sports д.н.з НОМЕР_1 та автомобіля Renault Megane д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті якої автомобіль позивачки зазнав механічних пошкоджень. Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 10 листопада 2023 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»). Страховиком на рахунок позивачки було перераховано суму страхового відшкодування 59 368 грн, однак фактично відновлювальний ремонт автомобіля позивачки склав 159 050 грн. У зв`язку з недостатністю страхового відшкодування на покриття фактичних витрат виникла необхідність у зверненні до суду з вказаним позовом.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 20 067 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою 78 615 грн.

В подальшому представником позивачки було подано заяву про зміну предмета позову (а.с. 76-77), в якій просить прийняти відмову від позовних вимог до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 червня 2024 року прийнято відмову ОСОБА_1 в частині позову до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди; закрито провадження у справі в частині позову ОСОБА_1 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди; залучено ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у справі як третю особу без самостійних вимог з боку відповідача.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 серпня 2024 року відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Руднєва Є.Г. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що, оскільки розмір відновлювального ремонту автомобіля склав 159 050 грн, то з ОСОБА_2 як винної особи у заподіянні шкоди підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Зазначає, що Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 вказав на те, що системний аналіз п. 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону № 1961-ІV, ст. 22, абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, п.п. 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у томі числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Крім того, у постанові Верхового Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 суд дійшов висновку, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористався.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 18 липня 2023 року о 18-30 год. у м. Суми на перехресті вул. Чорновола та вул. Магістратська керував транспортним засобом Renault Megane д.н.з. НОМЕР_2 , виїхав на червоне світло світлофора та допустив зіткнення з транспортним засобом Nissan Rogue Sports д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , яка рухалася по АДРЕСА_1 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а власникам завдано матеріальних збитків.

Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 10 листопада 2023 року у справі № 588/2253/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (а.с. 7).

На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно із полісом № ЕР-215673531. Згідно договору страхування сторони дійшли згоди, що строк дії договору становить з 13 липня 2023 року по 12 липня 2024 року, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, спричинену здоров`ю становить 320 000 грн, за шкоду, заподіяну майну - 160 000 грн, франшиза 0 (а.с. 53).

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та позивачка досягли згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування на суму 59 368 грн. Позивачка письмово підтвердила, що заява подана відповідно до вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 49). Зазначену суму страхова компанія перерахувала позивачці, що визнається останньою.

На відновлення транспортного засобу позивачкою витрачено 159 050 грн, а саме: 115 700 грн у ФОП ОСОБА_3 (а.с. 13-15) та 43350 грн у ФОП ОСОБА_4 (а.с. 19-20).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка зазнала шкоди у межах ліміту відповідальності забезпеченого страховиком, проте дійшла згоди з останнім на відшкодування у сумі 59 268 грн, тому слід вважати, що зобов`язання перед нею виконане. Відповідач може нести відповідальність лише за шкоду, яка перевищує ліміт відповідальності страховика, однак сума шкоди, спричинена позивачці, його не перевищує, а тому відсутні підстави для задоволення заявленого позову до відповідача.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтею 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_2 як винної особи у заподіянні шкоди різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

У підписаній ОСОБА_1 заяві щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування зазначено, що заява подана у відповідності до вимог пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, визначений у цій заяві відповідає її волевиявленню та викладений без стороннього примусу.

Тобто, за змістом вказаного узгодження позивачка, діючи добровільно, на власний розсуд погодилася із розміром страхового відшкодування ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у сумі 59 368,00 грн, а заявлена в подальшому вимога до завдавача шкоди суперечить як попередній поведінці позивачки, так і засадам розумності та диспозитивності.

Відомостей про те, що позивачка підписала вказане узгодження під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали справи не містять.

Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він є меншим страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі (див. постанову Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 362/3043/18 (провадження № 61- 13063св20) ).

У постанові від 21 березня 2018 року у справі № 569/13697/15-ц (провадження № 61-5424св18) Верховний Суд, залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV. Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.

За встановлених обставин справи, оскільки позивачка підписала заяву про виплату страхового відшкодування і погодилася із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, а розмір заподіяної їй шкоди не перевищує ліміту відповідальності, то в даному випадку відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування або зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374; 375, 381-382 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Руднєвим Євгеном Геннадійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 25 червня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова