Справа № 461/7355/23 Провадження № 2/450/342/25
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

12 червня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельничук І. І.

при секретарі Дикій О. Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Пустомити заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, треті особи приватна агрофірма «Нива», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Львівське ОКП «БТІ та ЕО», АС «Нива» про визнання недійними рішення виконкому сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зняття з реєстрації, та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, треті особи приватна агрофірма «Нива», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Львівське ОКП «БТІ та ЕО», АС «Нива» про визнання недійними рішення виконкому сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зняття з реєстрації, та зобов`язання до вчинення дій, в якому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Лисиничівської сільської сади №115 від 26.12.2002року «Про оформлення права власності» на; склад з прибудовою, АДРЕСА_1 . автогараж АДРЕСА_2 . їдальня, АДРЕСА_3 , приміщення операторської АЗС, АДРЕСА_4 склад будівельних матеріалів, АДРЕСА_4 . приміщення пилорами з прохідною, АДРЕСА_4 корівник 4-х рядний , АДРЕСА_5 , корівник 2-х рядний, АДРЕСА_6 . за гр. ОСОБА_3 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на приміщення операторської АЗС, виданим виконавчим комітетом Лисиничівської сільської ради 31.01.2003року; визнати недійсним свідоцтво про право власності на приміщення пилорами з прохідною, видане виконавчим комітетом Лисиничівської сільської ради 31.01.2003року; зобов`язати Львівське ОКП «БТІ та ЕО» зняти з реєстрації приміщення операторської АЗС, що записана 03.01.2003року в реєстровій книзі N93 за реєстраційним № 457 за ОСОБА_3 ; зобов`язати Львівське ОКП «БТІ та ЕО» зняти з реєстрації пилораму з прохідною, записану в реєстраційній книзі №3 за реєстровим номером №458 31.01.2003року за ОСОБА_3 , із врахуванням доповнень до позовної заяви просить визнати недійсним з 22.01.2008 року рішення Лисиничівської сільської ради від 22.01.2008 року «Про затвердження експертної оцінки та викуп земельної ділянки площею 0, 6639 га по АДРЕСА_4 », а також визнати недійсним з 29.01.2008 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.01.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Шараварою Оксаною Романівною і зареєстрований за № 61.

12.06.2025 року через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, згідно прохальної частини якої останній просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером № :01:002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

В підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 клопотання про забезпечення позову підтримав, просив задоволити таке.

Представник відповідача Львівської міської ради в підготовчому судовому засіданні щодо вищенаведеного клопотання поклався на розсуд суду.

Інші учасники справи в підготовче судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), однак як вбачається із приписів частини 3, 4 вищенаведеної статті, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням, у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення з таких підстав.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначає види заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Судом встановлено, що предметом позову у справі є визнання недійсним рішення виконавчого комітету Лисиничівської сільської сади №115 від 26.12.2002року «Про оформлення права власності» на; склад з прибудовою, АДРЕСА_1 . автогараж АДРЕСА_2 , їдальня , АДРЕСА_3 , приміщення операторської АЗС, АДРЕСА_4 , склад будівельних матеріалів, АДРЕСА_4 . приміщення пилорами з прохідною, АДРЕСА_4 корівник 4-х рядний , АДРЕСА_5 , корівник 2-х рядний, АДРЕСА_6 . за гр. ОСОБА_3 ; визнання недійсним свідоцтва про право власності на приміщення операторської АЗС, виданим виконавчим комітетом Лисиничівської сільської ради 31.01.2003року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на приміщення пилорами з прохідною, видане виконавчим комітетом Лисиничівської сільської ради 31.01.2003року; забов`язання Львівського ОКП «БТІ та ЕО» зняти з реєстрації приміщення операторської АЗС, що записана 03.01.2003 року в реєстровій книзі N93 за реєстраційним № 457 за ОСОБА_3 ; зобов`язання Львівського ОКП «БТІ та ЕО» зняти з реєстрації пилораму з прохідною, записану в реєстраційній книзі №3 за реєстровим номером №458 31.01.2003року за ОСОБА_3 , визнання недійсним з 22.01.2008 року рішення Лисиничівської сільської ради від 22.01.2008 року «Про затвердження експертної оцінки та викуп земельної ділянки площею 0, 6639 га по АДРЕСА_4 », а також визнання недійсним з 29.01.2008 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.01.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Шараварою Оксаною Романівною і зареєстрований за № 61.

Разом з тим, позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по справі, що є безпосередньою метою забезпечення позову як інституту цивільного процесуального законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник вправі вільно розпоряджатись своєю власністю.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Пленум ВСУ України у п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року з метою правильного застосування норм закону роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером № :01:002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Судом зазначається, що в заяві, відсутнє достатнє обґрунтування та докази, які підтверджують доцільність та необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищезазначену земельну ділянку, зокрема не наведено доказів на підтвердження наміру щодо відчуження нерухомого майна земельної ділянки, належної ОСОБА_4 , на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ВКС № 004051 від 29.01.2008 року, визнання недійним якого є предметом позову у справі.

Суд, відмовляючи в задоволенні заяви, звертає увагу на те, що позивачем не доведено, що спосіб забезпечення позову є співрозмірним із предметом спору.

Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки наявні спірні правовідносини щодо визнання недійними рішення виконкому сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зняття з реєстрації, та зобов`язання до вчинення дій, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки, позивачем обґрунтовано не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення прав та законних інтересів позивача, враховуючи те, що види забезпечення позову запропоновані позивачем у заяві про забезпечення позову, суд вважає таким, що не співвідноситься із заявленими позивачем позовними вимогами, правову природу інституту забезпечення позову, що полягає у передбаченому законом механізмі забезпечення виконання рішення суду з метою захисту прав сторони позивача, позовні вимоги заявлені у справі, що розглядається, а також те, що право власності особи є непорушним, суд прийшов до висновку, що в задоволенні вказаної заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153, 259, 260 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, треті особи приватна агрофірма «Нива», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Львівське ОКП «БТІ та ЕО», АС «Нива» про визнання недійними рішення виконкому сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зняття з реєстрації, та зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 13.06.2025 року.

СуддяІ. І. Мельничук