Справа № 202/6515/24
Провадження № 2/202/624/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого - судді Мариніна О.В.

за участю секретаря судового засідання Пєшкічевої А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні та безперешкодному спілкуванні з донькою, третя особа -Служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні та безперешкодному спілкуванні з донькою, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 15 лютого 2011 року від спільного шлюбу між сторонами було народжено доньку - ОСОБА_3 , батьком якої є ОСОБА_1 . У 2013 році Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська шлюб було розірвано, після чого позивач спілкувався з донькою, відвідував її, поздоровляв із святами, але згодом ОСОБА_2 почала чинити перешкоди у спілкуванні з донькою, на запитання коли можна побачити доньку, постійно відповідала, що ОСОБА_4 не хоче спілкуватись або взагалі ніяк не реагувала. Згодом, у позивача створилась нова сім`я та народились дві доньки. В подальшому він опинився у скрутному матеріальному становищі, його друга дружина хворіла та потребувала тривалого лікування, внаслідок чого їй встановлена група інвалідності, що призвело до значних затрат та морального виснаження ОСОБА_5 . Проте він ніколи не забував свою доньку ОСОБА_4 , вчасно намагався сплачувати аліменти, навіть коли утворилась заборгованість по сплаті аліментів з вини підприємства, на якому він працював, цю заборгованість якнайшвидше було погашено. Він цікавився дитиною, вітав її з Днем Народження, станом здоров`я, проте мати дитини ігнорувала його. Відповідач чинила постійні перешкоди у спілкуванні з дитиною, завжди все вирішувала за ОСОБА_4 та налаштовувала проти батька і, можливо, навіть не передавала доньці бажання батька зустрітись з нею. Позивач хоче налагодити відносини з донькою і не хоче втрачати родинний зв?язок з нею, тому змушений звернутися до суду.

Позивачка надала відзив на позов, згідно якого зазначила, що ОСОБА_1 жодним чином не доведено той факт, що вона забороняє йому бачитись із донькою, жодним чином не доведено, що ОСОБА_2 якимось чином принижує значність ОСОБА_1 як батька, якимось чином забороняє доньці бачитись із батьком. Вважає, що ОСОБА_1 постійно маніпулює тим, що у нього є інша родина та діти у тій родині, але ОСОБА_3 є також його дитино і відмова у спілкуванні із дитиною, йде від батька, а не від дитини, а ОСОБА_1 самоусунувся від спілкування із донькою коли у нього з?явилася інша родина, за відсутності будь-яких об?єктивних та доведених перешкод не бачиться та не спілкується з донькою, не приймає участі у її вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться успіхами та здоров?ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, про її харчування, лікування, не надає належної матеріальної допомоги та моральної підтримки, відтак, свідомо ухиляється від виховання дитини та нехтує своїми батьківськими обов?язками.

В подальшому відповідачка позовні вимоги визнала.

Від представника позивача адвоката Аркелової А.Р. надійшла письмова заяви, в якій просить слухати справу за її відсутності та позивача, заявлені вимоги позивачем підтримує в повному обсязі. У зв`язку визнанням відповідачкою позову, просить не стягувати з неї судові витрати.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій просить слухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в офіційному шлюбі, який був зареєстрований 03 вересня 2010 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено актовий запис № 580 та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2013 року вказаний шлюб було розірвано.

Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2017 року у справі №202/2403/17, провадження №2/202/1506/2017 з батька стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 800 грн.00 коп., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07 квітня 2017 року в іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Судом встановлено, що у відповідача у новій сім`ї народилося двоє доньок, у 2021 року захворіла дружина, він мав скрутне матеріальне становище та з 2021 року він не спілкувався з донькою, яка зі слів матері, не бажає спілкуватися з батьком, однак він бажає налагодити спілкування та брати активну участь у житті дитини, в той же час, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, передбачено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

У статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»(далі - Закон №2402-III) визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст.7 СК України, ст.11Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Закону №2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.15 вказаного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини.

У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статей150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У частинах першій та другій статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) виснувала, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з нею, враховуючи принцип рівності батьків у вихованні дитини, необхідно визначити спосіб участі відповідача у вихованні доньки шляхом систематичних побачень згідно із запропонованим графіком, із яким погодилася відповідачка.

Визначаючи дні та години побачень за графіком, суд виходить з того, що спілкування батька з донькою не призведе до погіршення самопочуття дитини та її гармонійного стану, оскільки даний проміжок часу є незначним та не спричинить негативних наслідків для дитини, а дозволить налагодити психологічний контакт останньої з батьком. Докази, які б свідчили, що спілкування позивача із малолітньою дитиною буде перешкоджати нормальному розвитку останньої в матеріалах справи відсутні.

Такий спосіб участі батька у вихованні доньки та спілкуванні з нею, на думку суду, відповідатиме інтересам дитини, які є пріоритетними при вирішенні цієї справи, забезпечить справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини.

При ухваленні рішення, суд також враховує, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому виходить із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, через що має бути визначений спосіб участі позивача у вихованні доньки, що не суперечить інтересам дитини.

При цьому, суд роз`яснює, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткового порядку участі батька у вихованні та спілкуванні із донькою.

Разом з тим, позовна вимога про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною є неефективним способом захисту порушених прав, оскільки ст. 159 СК України не передбачає покладення відповідного обов`язку на сторону, з якою проживає дитина, а порушені права позивача на спілкування із дитиною відновлюються шляхом визначення способу участі у вихованні дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7,19,141,150,153,155,157,159 Сімейного кодексу України, ст.ст.4,12,13,81,89,141, 244, 263-265,268,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визначити спосіб участі батька у вихованні та безперешкодному спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як встановлення систематичних побачень та зустрічей:

- необмежене спілкування батька з донькою засобами телефонного, поштового, електронного зв?язку із застосуванням комп?ютерних технологій, надавши ОСОБА_1 особисті існуючі засоби зв?язку ОСОБА_3 для спілкування з донькою;

- у вихідні дні, а саме кожної першої та третьої суботи і неділі із 09 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, ночівля за бажанням дитини, із можливістю перебування доньки за місцем проживання ОСОБА_1 , без присутності матері, ОСОБА_2 , та з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів, а також з можливістю залишення дитини на ніч із суботи на неділю за бажанням дитини.

- спільний відпочинок половину терміну під час канікул та святкових днів, враховуючи бажання дитини, без присутності матері

- у разі хвороби дитини (підтвердженої згідно запису педіатра), якщо це припадає на день зустрічі, зустріч підлягає перенесенню на іншу, погоджену між батьками дату, враховуючи інтереси дитини, стан її здоров?я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дитини;

- в інші дні - за попереднім узгодженням з матір ю дитини та з врахуванням бажання дитини, без присутності матері.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 червня 2025 року.

Суддя О. В. Маринін