Номер провадження: 22-з/813/285/25
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

23.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Проперті» про стягнення заборгованості із заробітної плати та сум компенсації за прострочення її виплати,

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2023 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «БІІР Проперті» про стягнення заборгованості з заробітної плати та сум компенсації за прострочення її виплати, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 70717,45 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «БІІР Проперті» про стягнення заборгованості із заробітної плати та сум компенсації за прострочення її виплати відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, 31 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БІІР Проперті» про стягнення заборгованості із заробітної плати та сум компенсації за прострочення її виплати.

19 червня 2025 року до Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про забезпечення позову, в якому останній просить:

- накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на всіх банківських рахунках ТОВ «БІІР Проперті», в межах ціни позову 70 717 гривень 45 копійок;

- заборонити ТОВ «БІІР Проперті» та будь-яким іншим особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження та перереєстрацію транспортного засобу FIAT FIORINO, 2018 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 ;

- заборонити ТОВ «БІІР Проперті» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та/або передачу в іпотеку нерухомого майна, що належить ТОВ «БІІР Проперті».

Дане клопотання обґрунтоване тим, що:

1) відповідачем створено штучну забезпеченість заборгованості на користь кінцевого бенефіціара, оскільки у квітні 2025 року на підставі договору про відступлення права вимоги новим іпотекодержателем по всіх ключових об`єктах нерухомості ТОВ «БІІР Проперті» став особисто громадянин ОСОБА_2 замість ТОВ «БІІР Україна», а тому вказана операція є документально підтвердженим фактом вчинення дій, що створюють пряму загрозу правам ОСОБА_1 як кредитора;

2) дії пана ОСОБА_2 свідчать про створення юридичної конструкції для захисту активів від інших стягувачів, посилаючись на положення статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до яких вимоги кредиторів, забезпечені заставою (іпотекою), задовольняються позачергово, тому у разі фінансової неспроможності ТОВ «БІІР Проперті», пан ОСОБА_3 як іпотекодержатель отримає всі кошти від продажу нерухомості першим, а вимоги інших кредиторів, включаючи вимоги по заробітній платі (які є першою чергою серед незабезпечених вимог), будуть задовольнятися лише із залишку майна, якщо такий взагалі залишиться. Таким чином, відповідач своїми діями, вчиненими під час судового розгляду, вже створив юридичну перевагу для свого власника, що робить позовні вимоги ОСОБА_1 практично неможливими до виконання;

3) розслідування діяльності бізнес-групи відповідача за тяжкими економічними злочинами є найсильнішим доказом наявності реальних загроз для будь-якого кредитора та робить вжиття заходів забезпечення позову вкрай необхідним, оскільки детективами БЕБ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000148 від 01.05.2023, яке відкрито за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 (привласнення, розтрата майна), ч. 2 ст. 205-1 (підроблення документів), ч. 2 ст. 212 (ухилення від сплати податків) КК України щодо ТОВ «БІІР Україна» особи, на користь якої відповідач донедавна тримав іпотеку і яка управляється тим самим кінцевим бенефіціаром.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подане клопотання про забезпечення позову, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що право на суд є одним з аспектів доступу до правосуддя, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання та інше.

Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17.

Таким чином, метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи - позивача. Вжиття заходів до забезпечення позову сприяє запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову забезпечує можливість відновлення його порушених прав. Натомість невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яким він звернувся або має намір звернутися.

При цьому, заходи про забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позовними вимогами. Співрозмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків забезпечення позову.

Викладені у клопотанні про забезпечення позову обставини-підстави для забезпечення позову та долучені до заяви докази не доводять фактичне існування або реальні ризики їх настання та побудовані на припущеннях позивача щодо їх ймовірного настання, а також не доводять наявність підстав, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України, для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Так, по-перше, щодо посилань позивача про те, що відповідачем створено штучну забезпеченість заборгованості на користь кінцевого бенефіціара, оскільки у квітні 2025 року на підставі договору про відступлення права вимоги новим іпотекодержателем по всіх ключових об`єктах нерухомості ТОВ «БІІР Проперті» став особисто громадянин ОСОБА_2 замість ТОВ «БІІР Україна», а тому вказана операція є документально підтвердженим фактом вчинення дій, що створюють пряму загрозу правам ОСОБА_1 як кредитора, колегія суддів зазначає таке.

Колегією суддів встановлено, що до клопотання про забезпечення позову долучено інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів майна щодо суб`єкта станом на 28 грудня 2023 року та 18 червня 2025 року.

Дійсно у квітні 2025 року новим іпотекодержателем об`єктів нерухомості ТОВ «БІІР Проперті» став особисто громадянин ОСОБА_2 замість ТОВ «БІІР Україна».

Так, позивач посилається на ймовірну загрозу його правам, проте належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заміна іпотекодержателя дійсно створює пряму загрозу правам ОСОБА_1 не надано.

Таким чином, висновок ОСОБА_1 про наявність ймовірної загрози його правам є передчасним та таким, що ґрунтується на його припущенні, оскільки твердження скаржника не підтверджуються належними та допустимими доказами.

По-друге, колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_1 , що дії ОСОБА_2 , керуючись положення статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, свідчать про створення юридичної конструкції для захисту активів від інших стягувачів, з таких підстав.

Кодекс України з процедур банкрутства встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства банкрутство - визнана господарським судом нездатність боржника, крім страховика або кредитної спілки, відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника, а також віднесення страховика або кредитної спілки відповідно до рішення Національного банку України до категорії неплатоспроможних відповідно до Закону України «Про страхування» або Закону України «Про кредитні спілки».

Проте з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що дані про перебування ТОВ «БІІР Проперті» в процесі провадження у справі про банкрутство, санації відсутні, крім того позивачем також не надано жодних доказів на підтвердження таких обставин.

Таким чином, вищенаведені доводи позивача є безпідставними, не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються виключно на припущеннях позивача.

По-третє, колегія суддів вважає безпідставним посилання ОСОБА_1 на те, що розслідування діяльності бізнес-групи відповідача за тяжкими економічними злочинами є найсильнішим доказом наявності реальних загроз для будь-якого кредитора та робить вжиття заходів забезпечення позову вкрай необхідним, з таких підстав.

Колегією суддів встановлено, що до заяви про забезпечення позову додано лист Територіального управління Бюро економічної безпеки в Одеській області №11/48/3576-25 від 16 травня 2025 року, з якого вбачається, що детективами підрозділу ТУ БЕБ в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000148 від 01.05.2023 щодо ТОВ «БІІР Україна» за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 (привласнення, розтрата майна), ч. 2 ст. 205-1 (підроблення документів), ч. 2 ст. 212 (ухилення від сплати податків) КК України.

Так, як зазначено вище, у квітні 2025 року новим іпотекодержателем об`єктів нерухомості ТОВ «БІІР Проперті» став громадянин ОСОБА_2 замість ТОВ «БІІР Україна», таким чином позивачем не наведено жодних доказів, як саме наявність відкритих кримінальних проваджень, щодо колишнього іпотекодержателя об`єктів нерухомості ТОВ «БІІР Україна» впливає на наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Вказана кримінальне провадження здійснюється стосовно ТОВ «БІІР Україна» та жодним чином не стосується діяльності ТОВ «БІІР Проперті» та відповідно не створює реальних загроз невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Таким чином, вищенаведені доводи ОСОБА_1 є необґрунтованим та безпідставними, надані докази на підтвердження фактичного існування або реальних ризиків невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БІІР Проперті» про стягнення заборгованості із заробітної плати та сум компенсації за прострочення її виплати відсутні.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Проперті» про стягнення заборгованості із заробітної плати та сум компенсації за прострочення її виплати відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда