Справа № 509/1643/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осадченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в с. Овідіополь, Одеської області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області, про звільнення майна з-під арешту,

учасники цивільного провадження по справі:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач - Овідіопольська селищна рада Одеського району Одеської області (далі по тексту селищна рада),

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2025 року позивачка звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищевказаним позовом, предметом позову є об`єкт нерухомого майна, який знаходиться на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області.

Позиція сторін.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачка зазначила, вона є власником житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (далі по тексту спірне нерухоме майно), при належном користуванні спірним нерухомим майном позивачці стало відомо, що на дане майно накладена заборона органами на той час органами місцевого самоврядування від 30.07.1980 року, дана заборона перешкоджає позивачці у користуванні спірним нерухомим майном, а тому позивачка просить усунити перешкоди у користуванні спірним нерухомим майном шляхом скасування арешту на нерухоме майно.

Позивачка в ході судового розгляду наполягає на своїх позовних вимогах, просить розглянути справу на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідач - селищна рада, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відзив в порядку ст.178 ЦПК України не направив.

Рух справи.

07 квітня 2025 року Овідіопольським райсудом Одеської області було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.2 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV, обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачем у справі є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі №554/5912/19-ц (провадження №61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі №331/1383/20 (провадження № 61-7109св22).

Керуючись наведеними правовими нормами, у разі звернення особи до суду в порядку позовного провадження з вимогою про звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна) вказані позовні вимоги можуть бути пред`явлені до особи, в інтересах якої накладено арешт, - Овідіопольський райвиконком, на даний час Овідіопольська селищна рада.

Згідно з п.4.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна (далі за текстом - Порядок).

Обставини, які встановлені судом.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником наступного нерухомого майна: - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0.1023 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер № 020030161, які належним чином зареєстровані в компетентних установах (а.с.7,8).

30 липня 1980 року на підставі рішення Овідіопольського райвиконкома на спірне нерухоме майно була накладена заборона. Відповідно до відповіді з Одеського державного нотаріального архіву від 27.02.2025 року інформація по арешт на спірне нерухоме майно - відсутня.

Наявність даної заборони на спірне нерухоме майно, перешкоджає позивачці у користуванні спірним нерухомим майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 15 ч.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 16 п.п. 3,4 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...» .

Стаття 13 Конвенції передбачено наступне: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, ЄСПЛ у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачкою в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Судовий збір.

Позивачка при подані позову сплатила судовий збір в повному обсягу, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований, позивачка не ставить питання про розподіл судових витрат, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2,4,5,10,19,263,265,272,280-284,354,355 ЦПК України, ст.ст.15,16,391 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області, про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Усунити перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, та скасувати арешт на нерухоме майно: - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0.1023 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер № 020030161, застосовані на підставі обтяження: повідомлення, б/н від 30.07.1980 року Овідіопольським райвиконкомом, на все майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяжень 7093440.

Копію рішення суду направити сторонам у справі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кириченко П.Л.