КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/8129/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2025 рокуКиївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» - адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - Столітній М.М. звернувся до суду з даним позовом, який мотивував тим, що 23 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір № 6891961 про надання споживчого кредиту в розмірі 15 000,00 грн строком на 352 дні із стандартною процентною ставкою 1,99 % в день.

26 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено Додаткову угоду до Договору № 6891961 про надання споживчого кредиту, якою було збільшено суму кредиту на 2000,00 грн.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу обумовлену суму кредитних коштів шляхом їх зарахування на його платіжну картку. Натомість ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів належним чином не виконував.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу№ 27.05/2024-Ф, на підставі якого право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», а саме у загальному розмірі 43 337,40 грн, з яких 17 000,00 грн - сума кредиту, 26337,40 грн - суми процентів за користування кредитом.

За період із 27 травня 2024 року по 08 липня 2024 року (43 календарних дні) в межах строку договору позивачем також були нараховані проценти в розмірі 14546,90 грн, виходячи з розміру тіла кредиту - 17 000,00 грн та процентної ставки - 1,99 % в день.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена та складає 57 884,30 грн, з яких: 17 000,00 грн - тіло кредиту; 26 337,40 грн - нараховані проценти та 14 546,90 грн - нараховані позивачем проценти на 43 календарні дні.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 57884,30 грн, що складається з: 17 000,00 грн - тіло кредиту; 26 337,40 грн - нараховані проценти та 14 546,90 грн - нараховані позивачем проценти на 43 календарні днів, а також судові витрати.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6891931 у розмірі 43 337,40 грн, судовий збір у розмірі 1 813,63 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 2 994,76 грн, а всього - 48 145,79 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, представник ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (змінено назву рішенням №251124/1 від 25 листопада 2024 року)- адвокат Городніщева Є.О .звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі 4000,00 грн витратна правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Представник ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» - адвокат Городніщева Є.О. вказує на те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення 14 546,90 грн, які є процентами за 43 календарних днів, вважаючи, що право нарахування процентів за користування кредитом ТОВ«ФК «Фінтраст Україна», як новий кредитор, за умовами договору факторингу № 27.05/2024-Ф від27 травня 2024 року не набуло.

Проте такі висновки суду першої інстанції, на думку скаржника, є помилковими.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції погодився із тим, що до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу від 27 травня 2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором у загальному розмірі 43 337,40 грн, з яких 17 000,00 грн - сума кредиту, 26337,40 грн - суми процентів за користування кредитом.

Зазначена сума, визначена у розрахунку заборгованості, складається лише із заборгованості за тілом кредиту та процентів, нарахованих ще первісним кредитором у період з 23 липня 2023 року по 26 травня 2024 року.

В межах строку дії цього договору, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 на 352 дні, ТОВ«ФК «Фінтраст Україна» у період із 27 травня 2024 року по 08 липня 2024 року здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в розмір 14 546,90 грн(17 000 грн * 1,99 % = 497,5 грн * 43 календарних дні).

В даному випадку нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.

Отже, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо відмовив у стягненні процентів, які були нараховані відповідно до умов кредитного договору в межах визначеного строку користування кредитними коштами.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не являється перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1ст.369 ЦПК України, розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснюється без повідомлення учасників справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 23 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», яке є фінансовою установою, та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6891961 про надання споживчого кредиту.

Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 205-ОД від 10 лютого 2022 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua.

Крім того, 26липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 6891961 про надання споживчого кредиту, якою було збільшено суму кредиту на 2000,00 грн.

Згідно пунктів 1.3, 1.4, 1.5 кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 15 000,00 грн, строк кредиту - 352 днів, тип процентної ставки - фіксована.

Відповідно до пункту 1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору.

Згідно із пунктом 1.5.2 кредитного договору знижена процентна ставка 1,692 % в день застосовується, якщо до 08 серпня 2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідує за вказаною датою, позичальник сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит у сумі 17 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою АТ «ПриватБанк» про перерахування коштів.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ«ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.05/2024-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором № 6891961 від 23 липня 2023 року.

Відповідно до копії реєстру боржників за договором факторингу № 27.05/2024-ф від 27 травня 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права вимоги до боржників, зокрема щодо ОСОБА_1 за кредитним договором № 6891961 у загальному розмірі 43 337,40 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу склала 17000,00 грн, а сума заборгованості за відсотками - 26 337,40грн.

Про відступлення права вимоги за кредитним договором позивач повідомив відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення на електрону адресу, зазначену останньою при укладенні кредитного договору.

ТОВ«ФК «Фінтраст Україна» надало суду картку обліку договору№ 6891961 від 23 липня 2023 року(розрахунок заборгованості), з якої вбачається, що сума заборгованості відповідача перед позивачем складається із тіла кредиту у розмірі 17 000,00 грн та нарахованих за період з 23 липня 2023 року по 26 травня 2024 року процентів у розмірі 43337,40 грн.

Крім того, за період із 27 травня 2024 року по 08 липня 2024 року (43 календарних днів) позивачем також були нараховані проценти в розмірі 14546,90 грн, виходячи з розміру тіла кредиту - 25 000,00 грн та стандартної процентної ставки - 1,99 % в день.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів у розмірі 14546,90, суд першої інстанції виходив з того, що право нараховування процентів за користування кредитом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як новий кредитор, за умовами договору факторингу від 27 травня 2024 року не набуло, а тому вимоги про стягнення нарахованих відсотків за 43 календарних дні, які не входили до обсягу предмету договору факторингу, є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

За правилом ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За змістом положень ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦК України).

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

Отже, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.

Зокрема, відступлення права вимоги за договором факторингу може здійснюватися в якості забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. У такому правочині невиконання клієнтом своїх зобов`язань зумовлює перехід права вимоги до фактора.

За правилом ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

У справі, яка переглядається, відступлення права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором було здійснено шляхом укладення27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договору факторингу.

Відповідно до пункту 1.1 договору факторингу за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (клієнта) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно із пунктом 1.2 договору факторингу перехід від клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до фактора (позивача) прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Таким чином, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу від 27 травня 2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у загальному розмірі 43 337,40 грн, з яких 17000,00 грн - сума кредиту, 26337,40 грн - суми процентів за користування кредитом.

Суд першої інстанції погодився із зазначеним розміром заборгованості, ці висновки суду скаржником не оспорюються, а отже колегією суддів не перевіряються.

Між тим, із матеріалів справи вбачається, що в межах строку дії договору про надання споживчого кредиту від 23 липня 2023 року, ТОВ«ФК «Фінтраст Україна» у період із 27 травня 2024 року по 08 липня 2024 року здійснило нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в розмірі 14546,90 грн.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21).

За змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору, строк повернення всієї суми кредиту та відсотків за користування коштами настав 08 2024 року (352 дні від 23 липня 2023 року) й саме до цього строку ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як новий кредитор, що набув всіх прав та обов`язків в зобов`язанні на підставі договору факторингу від 27 травня 2024 року, укладеного з ТОВ «Авентус Україна», мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування - вимагати сплати сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із доводами позивача в тому, що нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося ним в межах строку користування кредитом з урахуванням вимог чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору.

Суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги в цій частині, неправильно застосував наведені вище норми матеріального права та не врахував, що внаслідок зміни кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

Натомість зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається до закінчення строку кредитування, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, в тому числі нового кредитора щодо отримання процентів за правомірне користування позичальником грошовими коштами на підставі ст. 1048 ЦК України.

Позивач у цій справі є сингулярним правонаступником первісного кредитора за укладеним кредитним договором, відповідно, установлені судом правовідносини продовжували існувати з попереднім змістом, а відбулася виключно заміна сторони кредитора в існуючому зобов`язанні з попереднім змістом та усіма істотними умовами.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для стягнення із відповідачки процентів за користування кредитом, нарахованих позивачем після укладання договору факторингу.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про стягнення із ОСОБА_1 нарахованих процентів за період з 27 травня 2024 року по 08 липня 2024 року не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позову.

За змістом п.п. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в ст. 141-142 ЦПК України.

У ч. 13 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах цієї справи, а саме 2 422,40 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 3633,60 грн - за подання апеляційної скарги.

ТОВ «ФК» ФінтрастУкрахна» в особі представника Городніщевої Є.О. в апеляційній скарзі також просило відшкодувати понесені витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000,00 грн, а також понесені в суді першої інстанції у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягаютьрозподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Від сторони відповідача будь-яких заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу не надходило.

За надання правової допомоги в суді першої інстанції позивач сплатив адвокату Столітньому М.М. 10000,00 грн, а за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції позивач сплатив адвокату Городніщевій Є.О. 4000,00 грн.

Враховуючи характер виконаних робіт з надання правової допомоги у зв`язку із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанціях, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи, що справа має невелику складність, а також зважаючи на те, що заяви про зменшення судових витрат від відповідача на адресу суду не надходило, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення судових витрат в розмірі 14000,00 грн на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з положень ст. 137, 141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 2422,40 та в суді апеляційної інстанції у розмірі 3633,60 грн та витрати на правову допомогу, понесені в суді першої та апеляційної інстанціях у розмірі 14 000 грн всього на загальну суму 20056,00 грн.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» - адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованих процентів за період з 27 травня 2024 року по 08 липня 2024 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» нараховані за кредитним договором № 6891961 від 23 липня 2023 року проценти за період з 27 травня 2024 року по 08 липня 2024 року у розмірі 14546 (чотирнадцять тисяч п`ятсот сорок шість) гривень 90 копійок.

Змінити у справі розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 копійок - за подання апеляційної скарги, що разом становить 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 копійок понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанціях.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар