ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року

м. Київ

справа № 183/6908/19

провадження № 61-4016св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Історія справи

Улистопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила розділити майно, яке набуто у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року за вказаним вище позовом відкрито провадження у цивільній справі, розпочате підготовче провадження.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачка, яка була належним чином повідомлена про місце, датута час судових засідань, повторно не з`явилася в судове засідання, від неї не надходило заяв про розгляд справи за її відсутності, а її нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

При цьому суд першої інстанції послався на те, що 01 жовтня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання від імені позивачки ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності. Зазначив, що вказана заява надійшла на електронну адресу суду, не підписана електронним цифровим підписом, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості ідентифікувати особу, яка звернулася до суду із зазначеним процесуальним документом.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 25 квітня 2024 року, ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла адвокат Григор`єва О. І., подала апеляційну скаргу.

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що 01 жовтня 2020 року на адресу судупершої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі. Заява була підписана особою, що її подавала, отсканована, переведена в формат PDF та направлена до суду електронною поштою. Отже, на думку апеляційного суду, не викликає сумнівів той факт, що саме позивачкою підписана заява про розгляд справи за її відсутності, що унеможливлює залишення позову без розглядуна підставі пункту 3 частини першої статті статті 257 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

24 березня 2025 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року, у якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити без змін ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржена постанова ухвалена судом апеляційної інстанції з порушенням норм цивільного процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

14 травня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає не у повному обсязі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу

в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня

2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до речення другого частини першої статті 366 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.

Порядок виклику та вручення судових повісток визначено у статтях 128, 130 ЦПК України.

Частиною другою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з частиною п`ятою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України, судова повістка,

а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Частиною тринадцятою статті 128 ЦПК України встановлено, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час та місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Частиною першою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Обов`язковими умовами для застосування передбачених частиною п`ятою статті 223, пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.

Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його неявка перешкоджає розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду 11 березня 2020 року у справі № 761/8849/19 (провадження № 61-21428св19), від 22 вересня 2021 року у справі № 465/205/17 (провадження № 61-9536св21), від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц (провадження № 61-9020св21), від 18 січня 2023 року у справі № 947/15524/20 (провадження № 61-20943св21).

Залишаючи на підставіпункту 3 частини першої статті статті 257 ЦПК України позов ОСОБА_1 без розгляду, Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в ухвалі від 25 квітня 2024 року послався на те, щопозивачка була належним чином повідомлена про місце, дату та час судових засідань, але повторно не з`явилася в судове засідання, від неї не надходило заяв про розгляд справи за її відсутності, її нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

При цьому суд першої інстанції послався на те, що 01 жовтня 2020 року на адресу суду від імені ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зазначив, що вказана заява позивачки надійшла на електронну адресу суду, не підписана цифровим підписом, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості ідентифікувати особу, яка звернулася до суду із заявою. При таких обставинах суд вважав, що на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України зазначене клопотання підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Скасовуючи ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, Дніпровський апеляційний суд в постанові від 19 лютого 2025 року послався на те, що 01 жовтня 2020 року на адресу суду першої інстанціїнадійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі. Заява була підписана особою, що її подавала, отсканована, переведена в формат PDF та направлена до суду електронною поштою. Отже, на думку апеляційного суду, не викликає сумнівів той факт, що саме позивачкою підписана заява про розгляд справи за її відсутності, що унеможливлює залишення позову без розглядуна підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів Верховного Суду погоджується не у повному обсязі з огляду на наступне.

У відповідності до частини восьмої статті 43 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 01 жовтня 2020 року) якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Із матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2020 року на електронну адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 від імені позивачки ОСОБА_1 надійшла заява від 24 квітня 2020 року про розгляд справи без її участі. Заява подана в форматі PDF та не підписана електронним цифровим підписом. Вказане клопотання зареєстровано судом 01 жовтня 2020 року під вхідним номером ЕП-4021/20вх.

Частиною другою статті 183 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 01 жовтня 2020 року) встановлено, що письмова заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Водночас частиною четвертою статті 183 ЦПК України (в зазначеній редакції) визначено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

При таких обставинах колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком Новомосковського міськрайонного судуДніпропетровської області, викладеним в ухвалі від 25 квітня 2024 року, що подана від імені позивачки ОСОБА_1 заява-клопотання про розгляд справи без її участі, яка надійшла 01 жовтня 2020 року на електронну адресу суду та не підписана електронним цифровим підписом,у відповідності до положень частини четвертої статті 183 ЦПК України не може бути прийнята до уваги та підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Крім того, слід приймати до уваги, що з 25 жовтня 2023 року інтереси позивачки ОСОБА_1 у справі представляла адвокат Григор`єва О. І., яка була допущена судом до участі у справі, заявляла відповідні клопотання, зокрема про свою подальшу участь у справі у режимі відеоконференції, про відкладення розгляду справи та інші.

З огляду на викладене помилковими є висновки суду апеляційної інстанції, що саме наявність заяви позивачки про розгляд справи без її участі унеможливлює залишення позову без розгляду на підставіпункту 3 частини першої статті статті 257 ЦПК України.

Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи, в судовому засіданні, призначеному на 21 березня 2024 року, позивачка та її представник участі не брали, розгляд справи було відкладено на 25 квітня 2024 року.

В судовому засіданні, призначеному на 25 квітня 2024 року, ОСОБА_1 та її представник були відсутні, у зв`язку із чим Новомосковськимміськрайонним судомДніпропетровської області постановлено ухвалу про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, оскільки позивачка, яканалежним чином повідомлена про місце, дату та час судових засідань, повторно не з`явилася в судове засідання, від неї не надходило заяв про розгляд справи за її відсутності, а її нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачка ОСОБА_1 або її представник були належним чином повідомлені про місце, дату та час судовогозасідання, призначеного на 25 квітня 2024 року.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 128, 130 ЦПК України.

Наведене свідчить про те, що у Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської областіне було підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті статті 257 ЦПК України.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції зазначеного не врахував, дійшов правильного висновку про скасування ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, проте помилився щодо мотивів такого скасування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції змінити, виклавши її мотиви в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов