Справа № 645/3808/25
Провадження № 2-з/645/13/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Немишлянський районний суд м. Харкова у складі головуючої судді Ульяніч І.В., при секретарі Циганок В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

В провадження Немишлянського районного суду м.Харкова надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до якої позивач просить, стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 17500, грн., моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн., судові витрату у розмірі 968,96 грн. за сплату судового збору, 15000,00 грн. за професійно правничу допомогу та 500,00 грн. поштових витрат.

Разом з позовом до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_3 , які знаходяться на всіх рахунках ОСОБА_3 в усіх банківських установах та інших фінансово-кредитних установах, які належать ОСОБА_3 у межах заявленої ціни позову 117500,00 грн.

В обґрунтування заяви зазначено, що 04.02.2025 року Фрунзенським районним судом м. Харкова винесено постанову у справі № 645/7269/24 від 04.02.2025, якою визнано ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.. Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Постановою Харківського апеляційного суду від 29.04.2025 року у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 було відмовлено, постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.02.2025 року у справі № 645/7269/24, залишено без змін. Постанова Харківського апеляційного суду від 29.04.2025 року набрала законної сили 29.04.2025 року. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 є винною в дорожньо-транспортній пригоді, яка трапилась 15.11.2025 року, позивач вважає, що вона має відшкодувати позивачу матеріальні збитки у розмірі 17 500,00 грн. та 100 000,00 грн. моральної шкоди, заподіяні позивачу в результаті ДТП. Таким чином, відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 17500,00 та моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., підлягають стягненню з ОСОБА_3 . Іншими заходами, крім як забезпечення позову для забезпечення ефективного захисту та поновлення порушених і оспорюваних прав та інтересів позивача досягти мети цивільного судочинства у даній справі не представляється за можливе, тому виникла необхідність із зверненням до суду із цією заявою. Позивач припускає, що відповідач має наміри ухилятись від виконання рішення суду та цілеспрямовано уникати виконання рішення суду. Зокрема це підтверджується тим, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3 , усілякими способами намагалась зробити винним у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_1 .. Також позивач зазначає, що автомобіль Mercedes-Benz днз НОМЕР_1 , за кермом якого була ОСОБА_3 , був застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», у зв`язку з чим, 18.11.2024 року сторона потерпілого, ОСОБА_1 , а також сторона власника транспортного засобу Toyota Саmry, днз НОМЕР_2 , звернулись до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з відповідними заявами. Згідно умов страхування автомобіля Mercedes-Benz, днз НОМЕР_1 , у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», франшиза при страхуванні становила 2600,00 грн. Станом на сьогоднішній день страхова компанія ПрАТ СК «ПЗУ Україна» частково відшкодувала власнику ТЗ Toyota Саmry днз, НОМЕР_2 , вартість робіт з відновлення транспортного засобу. Проте, станом на сьогоднішній день, ОСОБА_3 , не відшкодувала власнику авто Toyota Саmry, днз НОМЕР_2 , франшизу у розмірі 2600,00 грн. Позивач зазначає, що обраний ним спосіб забезпечення відповідає вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, є логічним з огляду на предмет позовних вимог та може забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача в разі ухвалення рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши заяву, подані в її обґрунтування матеріали, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною першою ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно пункту першого частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Тобто, суд на цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачу і де вони знаходяться.

Саме з цією метою положеннями частини першої статті 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З наведеного випливає, що відомості про те, на які саме розрахункові рахунки позивач просить накласти арешт, в яких саме фінансових установах знаходяться грошові кошти, в якій сумі та в якій валюті перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, заявник звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3 , які знаходяться на банківських рахунках та інших фінансових установах, інформацію про номери рахунків, банківську установу де ці рахунки знаходяться, суми розміщених на них грошових коштів, місце і умови їх розміщення суду не надав.

Відповідно до частини четвертої статті 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням. У даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Позивач просить суд накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_3 , на всіх рахунках в усіх банках, однак не зазначає інформації про наявність у останньої банківських рахунків, їх вид та призначення, місце розміщення, що позбавляє суд можливості перевірити відповідність виду забезпечення, про який просить позивач, позовним вимогам та відповідно їх співмірність.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що накладення арешту на грошові кошти відповідача, навіть в межах суми позову, може стати наслідком порушення вимог частини четвертої статті 150 ЦПК України.

З наведених підстав суд вважає, що у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

Суд роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд -

УХАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя- І.В.Ульяніч