ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 57
телефон приймальні судді 099 520 65 95
Справа № 932/7638/24
Провадження № 2/932/2770/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді Ярощук О.В.

за участі секретаря судового засідання Ярощук О.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Трифонової Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю особи на виробництві

установив:

Позивач ОСОБА_2 у вересні 2024 року звернулася до суду із позовною заявою у якій прохала суд стягнути з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку зі смертельним наслідком її чоловіка на виробництві 302 800,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилалася на те, що вона є дружиною ОСОБА_3 , який 15.06.2012, під час виконання своїх трудових обов`язків, у ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «ШАХТА «СТЕПОВА», отримав травми, внаслідок яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у реанімаційному відділенні КЗ «Павлоградська МЛ №4 ДОР».

З огляду на те, що вказаний випадок, який мав місце 15.06.2012 було визнано нещасним та таким, який стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці зі сторони працівників відповідача, а також був обумовлений неналежним виконанням останнім вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, позивач вважала за необхідне звернутись до суду із даним позовом, оскільки втрата чоловіка спричинила їй моральні страждання.

Представником відповідача було подано відзив, доводи викладені в якому зводяться до незгоди з заявленими вимогами. Так, останнім зазначено, що груба необережність ОСОБА_3 , під час виконання посадових обов`язків є у причинно-наслідковому зв`язку з настанням нещасного випадку. Також вказано про недоведеність розміру спричиненої моральної шкоди та факту її настання.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.09.2024 року, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

За клопотанням відповідача, ухвалою суду від 03.12.2024 року постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні 26.05.2025 протокольною ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача щодо витребування доказів, що підтверджують моральні страждання позивача.

Протокольною ухвалу суду 26.05.2025, закрито підготовче судове засідання та розпочато розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 27.06.2025 представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та надала пояснення аналогічні викладеним у позові.

У судове засідання представник відповідача, не з`явилася, подала заяву 27.06.2025 про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, за необхідне, зазначити наступне.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 укладено шлюб 11.12.2004 року, про зроблено відповідний актовий запис №187. У шлюбі ОСОБА_4 набула прізвище чоловіка ОСОБА_5 /24/.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 /23/.

Згідно із копією акта №8 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затвердженого, 10.07.2012, Першим заступником начальника територіального управління Держгірпромнагляду по Донецькій області начальником Донецького гірничого округу Король В.І., ОСОБА_3 , 15.06.2012 о 09 год. 45 хв. на дільниці з видобутку вугілля №4, 163 лав. ВСП «ШАХТА «СТЕПОВА» ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» виконуючи роботи з прибирання гірничої маси, отримав травми (затиснення між перекриттями секцій №8 та №9 лівої руки). Також вказаним актом встановлено, що особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, що призвело до події яка мала місце 15.06.2012. Розділом 1 акту визначено, що ОСОБА_3 був доставлений до лікарні з діагнозом: травматична ампутація верхньої лівої кінцівки; травматичний шок. Розділом 4 акту встановлено, що у результаті перевірки виявлено 146 порушень вимог нормативно-правових актів з охорони праці у ВСП «Шахта» «Степова» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» /14-18/.

Відповідно до копії акту спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком від 09.07.2012, який стався 15.06.2012, затвердженого, 10.07.2012, Першим заступником начальника територіального управління Держгірпромнагляду по Донецькій області начальник Донецького гірничого округу Король В.І., встановлено, що нещасний випадок, який стався 15.06.2012 з ОСОБА_3 є таким, що пов`язаний з виробництвом. Також, встановлено, що працівниками, дії та бездіяльність яких призвели до нещасного випадку є: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 /19-22/.

Предметом спору у справі є відшкодування моральної шкоди, завданої члену сім`ї потерпілого від нещасного випадку, який трапився при виконанні загиблим трудових обов`язків.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Отже, зобов`язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, до якого у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право Позивача на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Факт заподіяння моральної шкоди у зв`язку із втратою чоловіка, завдає особі душевних та психологічних страждань, оскільки останній позбавлений можливості спілкування з рідною близькою людиною.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Отже, вина потерпілого в настанні нещасного випадку не є підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, а можуть бути враховані при визначенні її розміру.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З огляду на вказане, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із встановленням причинного зв`язку смерті ОСОБА_3 та нещасним випадком на виробництві, а також істотності вимушених змін у життєвих стосунках чоловіка та дружини, його переживань та страждань, пов`язаних із втратою близької людини.

Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи, що смертю чоловіка з яким перебувала у шлюбі з 2004 року, позивачу завдано глибоких моральних страждань, оскільки вказана подія призвела до вимушених змін у життєвих стосунках людини, яка втратила турботу, любов та піклування, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, а також враховуючи обставини нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, суд вважає заявлений розмір моральної шкоди таким, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережила і які переживатиме надалі через смерть чоловіка.

Окрім того, суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що причиною нещасного випадку, в результаті якого загинув ОСОБА_3 , є порушення останнім законодавства про охорону праці та нехтування правилами безпеки, натомість відповідач не вчиняв будь яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку для відшкодування моральних страждань позивачу, оскільки факт смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві відповідача встановлений Актом № 8 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди. Крім того, ОСОБА_3 , загинув під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, з якого не знімається обов`язок виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», щодо обов`язоку власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Крім того, суд вважає неприйнятними доводи представника відповідача щодо відсутності доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого доведений матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач за законом був звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю особи на виробництві задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої смертю особи на виробництві суму у розмірі 302800 (триста дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» (, 451400, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76)

Повний текст рішення суду складено 27.06.2025 року.

Суддя Оксана ЯРОЩУК