Справа № 761/1543/20
Провадження № 4-с/761/55/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді - Анохіна А.М.,

при секретарі - Лазуренко А.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича, заінтересовані особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

АТ «Таскомбанк» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. в якій просить суд зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. вчинити виконавчі дії, пов`язані з реалізацією предмета іпотеки згідно іпотечного договору від 20.03.2008 предметом якого є трикімнатна квартира площею 124,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Києва Павлюка Н.В. перебувають виконавчі листи з примусового виконання рішення у справі №761/1543/20, що видані Шевченківським районним судом м. Києва 24.02.2021 про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (ВП НОМЕР_9, ВП № НОМЕР_10, ВП № НОМЕР_8, ВП № НОМЕР_4).

В жовтні 2024 року АТ «Таскомбанк» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. з заявою про вчинення виконавчих дій, в тому числі пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки, згідно Іпотечного договору від 20.03.2008 року предметом якого є: трикімнатна квартира площею 124,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, 29.10.2024 на адресу АТ «Таскомбанк» надійшла відповідь приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. згідно якої банк було повідомлено про неможливість реалізації предмета іпотеки з посиланням на прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про іпотеку» де встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки) статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Вважає, що така відповідь є необгрунтованою, а бездіяльність виконавця порушує інтереси банку.

Представник заявника вважає, що відповідно до п. 2.1 кредитного договору № 101.8-01/13, укладеного між ВАТ ВТБ Банк, правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 , грошові кошти надавались ОСОБА_1 для погашення і заборгованості за іншими кредитними договорами, укладеними між боржником та АКІБ «УкрСиббанк», а не на споживчі цілі.

АТ «Таскомбанк» вважає, що оскільки отриманий боржником кредит використовувався для погашення існуючої на той момент заборгованості, він не може вважатися споживчим, оскільки такий кредит не має мети особистого споживання, а був спрямований на виконання фінансових зобов`язань перед іншими кредиторами.

З урахуванням наведеного просить задовольнити вимоги поданої скарги.

13 листопада 2024 року протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2024 відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду у судовому засіданні.

30 січня 2025 року до суду представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано заперечення на скаргу. Вважає, що заявником порушено строки подання скарги до суду, яка була подана цінним листом приватному виконавцю засобами поштового зв`язку 08.11.2024. Крім того, на думку представника боржника, лист від приватного виконавця датований 28.10.2024, проте доказів отримання листа 29.10.2024 банком не надано.

Також, вважає, що виконавчий лист, виданий 24.02.2021, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва, має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Просить відмовити в задоволенні поданої скарги.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, до суду подано заяву про розгляд справи без участі. Підтримує подано скаргу та просить задовольнити.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, до суду подано заяву про розгляд справи без участі. Просить відмовити в задоволенні поданої скарги.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив.

Суд, дослідивши наявні письмові докази в межах доводів скарги, дійшов до наступного висновку.

Здійснення судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано розділом VІІ ЦПК України і спрямовано на захист учасників виконавчого провадження від порушень їх прав та свобод під час виконання судових рішень за принципом їх обов`язковості.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною 8 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Під час розгляду скарги встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Києва Павлюка Н.В. перебувають виконавчі листи з примусового виконання рішення у справі №761/1543/20, що видані Шевченківським районним судом м. Києва 24.02.2021 про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк».

Зведене виконавче провадження № НОМЕР_3, в склад якого входить НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №761/1543/20, виданого 24.02.2021 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 6242498,12 грн, з яких: 5191805,45 грн заборгованості по тілу кредиту, 864464,92 грн заборгованості по сплаті відсотків та 185827,75 грн. пені.

ВП № НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого листа №761/1543/20, виданого 24.02.2021 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір в сумі 93637,48 грн.

Зведене виконавче провадження № НОМЕР_5, в склад якого входить ВП № НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа №761/1543/20, виданого 24.02.2021 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 6242498,12 грн, з яких: 5191805,45 грн. заборгованості по тілу кредиту, 864464,92 грн заборгованості по сплаті відсотків та 185827,75 грн. пені.

ВП № НОМЕР_8 з примусового виконання виконавчого листа №761/1543/20, виданого 24.02.2021 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір в сумі 93637,48 грн.

11.09.2024 приватним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження.

В жовтні 2024 року АТ «Таскомбанк» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. з заявою про вчинення виконавчих дій, в тому числі пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки, згідно Іпотечного договору від 20.03.2008 року предметом якого є: трикімнатна квартира площею 124,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. від 28.10.2024 вих. № 50670, банк було повідомлено про неможливість реалізації предмета іпотеки з посиланням на прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про іпотеку» де встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки) статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

За приписами п. 5-2розділу VI Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Саме з посиланням на вказану норму закону приватний виконавець Павлюк Н.В. відмовив у задоволенні заяви стягувача ТОВ «Таскомбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як зазначає стягувач, отриманий боржником кредит використовувався для погашення існуючої на той момент заборгованості, він не може вважатися споживчим, оскільки такий кредит не має мети особистого споживання, а був спрямований на виконання фінансових зобов`язань перед іншими кредиторами.

Згідно статті 1 ЗУ «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Разом з тим з наявного в матеріалах справи кредитного договору № 101.8-01/13 від 20.03.2008, грошові кошти надавались позичальнику для погашення кредитної заборгованості за іншими договорами на підставах сплати банку процентів за користування кредитом, суд дійшов висновку, що вказаний договір є споживчим, а відтак, на нього поширюються положення та норми, визначені законодавством для споживчого кредитування, а нерухоме майно - квартира, на яку просить стягувач звернути стягнення, належить боржнику та перебуває в іпотеці за споживчим кредитом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що приватним виконавцем Павлюком Н.В. правомірно відмовлено стягувачу АТ «Таскомбанк» у зверненні стягнення на предмет іпотеки, з посиланням на розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене приходжу до висновку, що вимоги скарги не підлягають до задоволення.

Що стосується строку звернення до суду зі скаргою, то слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок щодо застосування статті 449 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 123 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 16 ПП ВССУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 року - такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 759/20392/18 зазначено, що виходячи з результату системного аналізу статей 123, 124, 126 ЦПК України із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20) та від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004 (провадження № 61-16384св19).

Судом встановлено, що скарга АТ «Таскомбанк» стосується дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В., а саме листа - відмови у вчиненні виконавчих дій, датованого 28.10.2024.

Слід зазначений, що вищезазначений лист був отриманий АТ «Таскомбанк» 29.10.2024 за вх № 40685/11, тобто строк звернення до суду зі скаргою закінчився 08.11.2024.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Таскомбанк» звернулось до суду зі скаргою засобами поштового зв`язку, що підтверджується конвертом, датованим 07.11.2024, тобто в строк, визначений ст. 449 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 18, 74 ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 258-260, 353, 354, 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича, заінтересовані особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Андрій АНОХІН