ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/6218/22
Номер провадження 22-ц/818/965/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В`ячеславовича на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2024 року в складі судді Латки І.П. по справі № 638/6218/22 за поданням приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В`ячеславовича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро В`ячеславович звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Подання мотивовано тим, що 26 червня 2024 року відкрито виконавче провадження № 75396832 з примусового виконання виконавчого листа № 638/6218/22, виданого 08 квітня 2024 року Дзержинським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Маараб» заборгованості в розмірі 798 000,00 грн.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження надіслано боржниці, на підтвердження чого долучено фіскальний чек 140 від 26 червня 2024 року, що є належним доказом повідомлення її про відкриття виконавчого провадження.

У межах виконавчого провадження отримано інформацію з Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, МВС України, Державного земельного кадастру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості про нерухоме майно, відповідно до якої інформація про джерела отримання доходів, про номери рахунків за боржником, про останнє місце роботи, про осіб-боржників, які отримують пенсії, про зареєстровані транспортні засоби, реєстрацію речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 відсутня.

26 червня 2024 року приватним виконавцем з метою забезпечення виконання рішення суду було винесено постанови про арешт коштів та про арешт майна боржника.

24 вересня 2024 року на адресу реєстрації Линник АО. направлено виклик приватного виконавця.

Крім того, з метою повідомлення ОСОБА_1 про відкрите виконавче провадження № 75396832 і виклику для надання пояснень щодо виконання рішення суду у газету Кабінету Міністрів України «Урядовий Кур`єр» від 28 вересня 2024 року № 197 (7856) було подано оголошення про виклик боржника на 04 жовтня 2024 року об 11:00 год.

Проте, 04 жовтня 2024 року приватним виконавцем складено акт про неявку боржника та ненадання пояснень стосовно виконання рішення суду.

Приватним виконавцем отримано інформацію з Головного управління Державної міграційної служби у Харківський області про те, що громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортами громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 04 січня 2013 року (орган видачі 6390) та серії НОМЕР_2 , виданий 31 липня 2017 року (орган видачі 6391).

Адміністрація Держприкордонслужби України надала інформацію про те, що за результатами перевірки інформації, яка зберігається в базі даних громадянка України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 20 червня 2024 року по 28 жовтня 2024 року державний кордон не перетинала.

Оскільки боржницею не вчинено будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, що свідчить про ухилення її від виконання виконавчого документа, а вжиті заходи, спрямовані на виконання рішення суду, не досягли бажаного результату, рішення суду боржницею не виконано, тому приватний виконавець Кудряшов Д.В. просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань у виконавчому провадженні.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2024 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що приватним виконавцем не надано доказів умисного свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду, та вжиття ним усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання виконавчого документа. Боржницею не отримано копії постанови про відкриття виконавчого провадження та виклику приватного виконавця, що ставить під обґрунтований сумнів її обізнаність про відкрите виконавче провадження та необхідність явки до приватного виконавця.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 14 листопада 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення його подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги той факт, що боржниця була обізнана про відкриття виконавчого провадження, оскільки їй надіслано за адресою, зазначеною у виконавчому документі, постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів і майна. Ним вичерпано всі засоби щодо розшуку коштів і майна боржника, на яке можна звернути стягнення. На виклик до виконавця боржниця не з`явилась, про причини неявки не повідомила, будь-яких дій на виконання рішення не вчинила. Дії боржниці, які полягають у невиконанні рішення суду, свідчать про злісне ухилення від виконання зобов`язань. 23 жовтня 2024 року виїздом приватного виконавця за місцем реєстрації боржниці встановлено, що двері квартири зачинені, на неодноразові дзвінки ніхто не відчиняв, про що складено акт. Наявність у боржниці закордонного паспорту надає їй реальну можливість перетнути кордон України з метою ухилення від виконання рішення суду, що може завдати шкоди інтересам стягувача. Сам факт звернення стягувача за отриманням виконавчого документа, подання його до примусового виконання та його невиконання боржником, неповідомлення виконавця про існування та місцезнаходження майна свідчать про те, що боржниця тривалий час ухиляється від своїх зобов`язань за рішенням суду.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасник судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 26 червня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ТОВ «Маараб» отримано 17 квітня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.239);

Адвокат Савченко Олена Олександрівна представник ТОВ «Маараб» отримав 17 квітня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.241);

ОСОБА_1 отримала 17 квітня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.240);

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро В`ячеславович отримав 17 квітня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.242).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2023 року, зміненим постановою Харківського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, позовні вимоги ТОВ «Маараб» - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Маараб» заборгованість за договорами про надання фінансової допомоги на зворотній основі в розмірі 798 000,00 грн; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Маараб» судовий збір в розмірі 11 990,63 грн.

08 квітня 2024 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 638/6218/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Маараб» заборгованості за договорами про надання фінансової допомоги на зворотній основі в розмірі 798 000,00 грн (а.с. 104, 111 том 2).

26 червня 2024 року ТОВ «Маараб» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 110 том 2).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 26 червня 2024 року відкрито виконавче провадження № 75396832 щодо виконання виконавчого листа № 638/6218/22 від 08 квітня 2024 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова (а.с. 116 том 2).

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 червня 2024 року надіслано боржниці ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку (номер відправлення в АТ «Укрпошта» - 140). Згідно з відомостями з веб-сайту АТ «Укрпошта» відправлення повернулося без вручення 11 липня 2024 року з причини «Закінчення терміну зберігання» (а.с. 114, 117 том 2).

Згідно відповіді Державної податкової служби України від 28 жовтня 2024 року інформація щодо джерел отримання доходів стосовно боржниці відсутня (а.с. 118 том 2).

Як вбачається з відповіді Державної фіскальної служби України від 16 жовтня 2024 року інформація про номери рахунків за боржницею відсутня (а.с. 119 том 2).

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України від 28 жовтня 2024 року № 235567052 про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, та про осіб-боржників, які отримують пенсії щодо ОСОБА_1 міститься інформація лише про місце роботи у ТОВ «Маараб» у вересні 2022 року (а.с. 120 том 2).

Згідно відповіді МВС України від 26 вересня 2024 року за № 229010979 транспортні засоби за ОСОБА_1 не зареєстровані (а.с. 121 том 2).

З інформації з Державного земельного кадастру, а також інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що відомості про земельні ділянки та нерухоме майно щодо ОСОБА_1 відсутні (а.с. 122, 123 том 2).

26 червня 2024 року приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. прийнято постанови про арешт коштів та майна боржника (а.с. 124-129 том 2).

24 вересня 2024 року приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. на адресу зареєстрованого місця проживання боржниці ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , засобами поштового зв`язку (номер відправлення в АТ «Укрпошта» - 578) направлено виклик приватного виконавця на 04 жовтня 2024 року об 11:00, в якому одночасно приватний виконавець заявив вимогу про необхідність надати: заповнену декларацію за встановленою формою; достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи; достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів; достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право; достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів та додатків до них; достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом застави/іпотеки, з наданням копій підтверджуючих документів; копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 130-131 том 2).

Згідно з відомостями з веб-сайту АТ «Укрпошта» виклик повернуто без вручення боржнику 10 жовтня 2024 року з причин: «Закінчення терміну зберігання» (а.с. 132 том 2).

Приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий Кур`єр» від 28 вересня 2024 року № 197 (7856) було подано оголошення про виклик боржника ОСОБА_1 на 04 жовтня 2024 року об 11:00 год (а.с. 133 том 2).

Згідно з актом приватного виконавця Кудряшова Д.В. від 04 жовтня 2024 року боржниця ОСОБА_1 не з`явилася за викликом виконавця і через оголошення в Газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий Кур`єр» та не надала пояснень стосовно виконання рішення суду, що свідчить про недобросовісне ухилення від виконання обов`язків та свідоме ігнорування відкритого виконавчого провадження (а.с. 134 том 2).

Як вбачається з відповіді Головного управління ДМС України в Харківській області від 29 жовтня 2024 року на вимогу приватного виконавця щодо надання інформації, за обліками громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортами громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 виданий 04 січня 2013 року (орган видачі 6390) та серії НОМЕР_3 виданий 31 липня 2017 року (орган видачі 6391) (а.с. 135, 136 том 2).

Згідно з інформацією, наданою в межах повноважень Адміністрацією Держприкордонслужби України, за результатами перевірки інформації, що зберігається в базі даних щодо перетину боржником державного кордону, громадянка України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 20 червня 2024 року по 28 жовтня 2024 року в базі даних не виявлена (а.с. 137 том 2).

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно частини 3 статті 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з пунктом 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Положеннями статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду за справах «Луордо проти Італії», «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини», «Рінер проти Болгарії»).

Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника необхідним елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та гарантій на вільне пересування особи.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Разом з тим, сам факт наявності невиконаного рішення суду чи іншого органу боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні у даному випадку свідчить тривале невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною 6 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Матеріали справи свідчать про те, що приватний виконавець Кудряшов Д.В., звертаючись до суду з вказаним поданням, не надав жодних доказів щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань зі сплаті заборгованості за рішенням суду.

Як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження, докази того, що боржниці ОСОБА_1 було відомо про наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення з неї коштів на користь ТОВ «Маараб», зокрема, докази отримання нею копії постанови про відкриття виконавчого провадження та виклику, постанов приватного виконавця про накладення арештів, відсутні, що виключає ухилення нею від виконання рішення суду, наявність в її діях умислу.

Дійсно, боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, та виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечить положенню частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», однак лише законодавче припущення про належне повідомлення боржника не є тотожним наявності достовірного доказу отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, що свідчило б саме про ухилення в подальшому від виконання рішення суду.

При цьому сам факт невиконання боржницею самостійно зобов`язань не може свідчити про її винне свідоме ухилення від виконання покладених на неї судовим рішенням обов`язків.

Оскільки тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для тимчасового обмеження боржниця ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Посилання приватного виконавця Кудряшова Д.В. на те, що ним вичерпано всі засоби щодо розшуку коштів і майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, колегія суддів вважає помилковим, зважаючи на те, що виклик боржниці було направлено лише один раз; матеріали виконавчого провадження не містять відомостей від банківських установ щодо рахунків, відкритих на ім`я боржниці, та результату накладення арешту на її кошти; приватним виконавцем не вжито заходів щодо з`ясування сімейного стану боржниці, зокрема, перебування її у шлюбі, з метою виявлення майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, проте не зареєстровано за боржницею.

Крім того, приватний виконавець посилався на те, що 23 жовтня 2024 року виїздом за місцем реєстрації боржниці встановлено, що двері квартири зачинені, на неодноразові дзвінки ніхто не відчиняв, про що складено акт, однак до суду першої інстанції разом з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду такий акт не надано, тобто не підтверджено, що приватний виконавець взагалі здійснював виїзд за адресою боржниці.

Сам факт можливості перетину боржницею ОСОБА_1 кордону не свідчить про її намір вибути за межі України з метою невиконання рішення суду.

При цьому, приватним виконавцем не зазначено і не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що обмеження ОСОБА_1 у виїзді за кордон позитивно вплине на виконання нею зобов`язань по сплаті боргу, та без застосування такого заходу виконання рішення суду є неможливим.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат за подання апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В`ячеславовича залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 липня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова