КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 359/736/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10502/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів: Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Яковлєвої Л.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: державний виконавець Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистра Юлія Миколаївна, Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області про припинення стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з батька на користь матері та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року представник позивача адвокат Гарницький П.П. звернувся з вищевказаним позовом, просив суд припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року по справі № 359/2257/20, починаючи з 16 березня 2020 року; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 березня 2020 року; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору, витрат на поштову кореспонденцію, а також витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 15000,00 грн. (т. 1 а.с. 1-12, 48-55).

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 04 вересня 2004 року сторонами був зареєстрований шлюб, у якому народжено двох синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

17 листопада 2021 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області у справі № 359/2257/20 ухвалено рішення, яким визначено місце проживання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 16 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Також визначено місце проживання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_2 .

Позивач вважав, що відповідачка подавала до суду штучний позов, оскільки син ОСОБА_5 ніколи не проживав з матір`ю, а метою таких дій було бажання ОСОБА_1 поліпшити свої умови існування за рахунок коштів дітей. З урахуванням наведеного, зазначав, що після набрання законної сили рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року по справі № 359/2257/20 ОСОБА_3 , покинув свою матір та почав проживати з батьком.

01 лютого 2022 року Головний державний виконавець Бориспільського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Письок Ю.В. виніс постанову про відкриття провадження по справі ВП № НОМЕР_4 по виконавчому листу № 359/2257 від 27 січня 2022 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 16 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач, будучи обізнаною про постійне проживання сина ОСОБА_5 разом з батьком, не забрала виконавчий лист з ВДВС про примусове виконання рішенням суду від 17 листопада 2021 року, ухваленого у справі № 359/2257/20. ОСОБА_3 проживає з батьком, у будинку його матері та повністю перебуває на утриманні батька, а мати не дає кошти на утримання сина, і навпаки, вимагає від позивача аліменти на малолітню дитину виключно для підтримання свого існування, хоча дитина проживала та проживає з батьком.

У зв`язку з цим позивач вважав наявними підстави для припинення стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 та стягнення аліментів з відповідача на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 має бути з дати визначення місця проживання дитини з батьком, тобто з березня 2020 року (т. 1 а.с. 1-12, 48-55).

21 березня 2024 року від представника відповідача адвоката Сливченко Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву, яким остання просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вимоги позивача ґрунтуються на тому, що ніби то дитина проживає з ним, а фактично така заява є спробою захисту від обов`язку по сплаті аліментів та виконання рішення суду щодо визначення місця проживання дитини (невиконання рішення суду та постанови державного виконавця зі сторони позивача). ОСОБА_2 є боржником по сплаті аліментів за більше ніж півроку. Тобто це кошти, які були недоотримані неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 від власного батька та на отримання яких дитина має повне право. Звертаючись з таким позовом, ОСОБА_2 фактично бажає позбавити можливості отримати ці кошти власну дитину. І саме реєстр боржників та виконавче провадження є справжньою причиною звернення позивача з черговим позовом до суду. Приміщення в якому проживає позивач зі старшим сином не є житловим (будувалось як сарай) не введено в експлуатацію, не придатне до житла. Однак, позивач неодноразово проходив лікування від алкозалежності, притягувався судом до відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП про що є постанова Путивльського районного суду Сумської області від 18 серпня 2022 року у справі № 584/634/22, не думає про дітей та діє лише в своїх інтересах. На засіданні комісії служби у справах дітей молодший син читко висловився, що бажає проживати з мамою, проте боїться реакції батька, що свідчить про психологічний тиск на дитину з боку батька. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року у справі 359/2257/20 залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року, набрало законної сили, позивачу ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами, а відтак не має ставитись під сумнів і підлягає виконанню. Кошти, які позивач заборгував, відповідачем можуть бути використані лише для потреб дитини (т. 1 а.с. 179-188).

Третя особа державний виконавець Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистра Ю.М. подала заяву в які просила розглянути справу за її відсутності ухвалити рішення відповідно до вимог законодавства (т. 2 а.с. 20, 32).

Третя особа Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області подала заяву в які просила розглянути справу за відсутності представника (т. 2 а.с. 45).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Державний виконавець Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистра Ю.М., Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області про припинення стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з батька на користь матері та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задоволено частково.

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнутих на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року по справі № 359/2257/20, з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 22 січня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 22 січня 2024 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу по аліментам за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 гривень (т. 2 а.с. 80-89).

Не погодившись з рішенням суду, 15 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сливченко Ю.В. подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, просила задовольнити скаргу, оскаржуване рішення районного суду скасувати ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 92-119).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував обставин і доказів та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову. Також суд не врахував, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року у справі 359/2257/20 залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року, визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю, рішення набрало законної сили та перебуває на виконанні державного виконавця, позивач має заборгованість по сплаті аліментів, позивачу ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами, а відтак не має ставитись під сумнів і підлягає виконанню. Зазначала про порушення судом першої інстанції положень ст. 8, ч. 1 ст. 129 Конституції України зокрема принципу правової визначеності за набравшим законної сили рішенням суду. Судом не враховано інших обставин і доказів на які відповідачка посилалась у відзиві(т. 2 а.с. 92-104).

13 травня 2025 року від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Гарницького П.П. надійшов відзив в якому апеляційну скаргу просив залишити без задоволення а оскаржуване рішення районного суду без змін, стягнути із відповідачки на користь позивача 10 000 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 146-161).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Сливченко Ю.В. підтримала скаргу і просила її задовольнити. Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Гарницький П.П. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_1 була сповіщена поштовим повідомленням завчасно, факт її належного повідомлення не заперечувала її представник - адвокат Сливченко Ю.В. Позивач ОСОБА_2 був сповіщений про розгляд справи апеляційним судом поштовим повідомленням про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення суду та повідомленням завчасно його представника - адвоката Гарницького П.П. до Електронного кабінету в ЄСІТС. Факт належного повідомлення ОСОБА_2 підтвердив в суді апеляційної інстанції його представник - адвокат Гарницький П.П. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Треті особи державний виконавець Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області подали заяви в яких просили розглянути справу за відсутності представників, ухвалити рішення відповідно до вимог законодавства, покладались на розсуд суду (т. 2 а.с. 140-145, 162, 167-177).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що малолітній ОСОБА_3 , не зважаючи на наявність набравшого законної сили рішення суду, фактично проживає разом з платником аліментів, тобто з батьком ОСОБА_2 та повністю перебуває на його утриманні, а отже вбачається безпідставність стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 .

Колегія суддів не погодилася з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що04 вересня 2004 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 ).

Від даного шлюбу у сторін народились двоє синів - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвано. Судове рішення набрало законної сили (т. 1 а.с. 26-27).

17 листопада 2021 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 359/2257/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, про визначення місця проживання дітей, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів постановлено рішення, яким : визначено місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 16 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Визначено місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_2 , в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Судове рішення набрало законної сили (т. 1 а.с. 39-46).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року у справі № 359/2257/20 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами (т. 1 а.с. 192-194).

01 лютого 2022 року постановою головного державного виконавця Бориспільського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Письок Ю.В. відкрито провадження по справі ВП № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 359/2257 від 27 січня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 16 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 22-23).

Відповідно довідки-розрахунку від 23.02.2024 року № 32626 заборгованості аліментів за період з 01.09.2023 року до 29.01.2024 року, станом на лютий 2024 року позивач ОСОБА_2 мав заборгованість по аліментам - 100 665,08 грн. на виконання вищевказаного рішення суду у справі № 359/2257/20 (т. 1 а.с. 195-196).

За актом, складеного депутатом Пристоличної сільської ради Гуральником М.М. за № 02-14-1303 від 02 жовтня 2023 року, актом № 02-14-2334 від 13 жовтня 2023 року та актом обстеження умов проживання, проведеного Службою у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області 02 жовтня 2023 року, малолітній ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 , братом ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_9 проживають за адресою : АДРЕСА_1 , умови проживання задовільні (т. 1 а.с. 24-25, 36-37).

За актом обстеження умов проживання, проведеного Службою у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області 07 грудня 2023 року, малолітній ОСОБА_3 періодично проживає з мамою ОСОБА_1 , а також деякий час проживав з батьком ОСОБА_2 на час обстеження хлопчик проживає з батьком за іншою адресою(т. 1 а.с. 202-203).

Відповідачкою ОСОБА_1 до районного суду були надані докази звернення до Служби у справах дітей Пристолічної сільської ради Бориспільського району Київської області від 22 січня 2024 року та начальнику поліції Бориспільського РУП ГУ в Київській області від 26 січня 2024 року щодо невиконання ОСОБА_2 набравшого законної сили рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року в частині передачі дитини ОСОБА_3 за визначеним судом місцем проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 197-203, 245).

За довідкою ЦМУМЮ м. Київ від 28.03.2024 року № 47692, у відповідачки ОСОБА_1 станом на 27.03.2024 року борг зі сплати аліментів на користь ОСОБА_10 на утримання старшого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутній (т. 1 а.с. 241).

За змістом ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

З аналізу даної норми випливає, що підставами для стягнення аліментів на повнолітніх дочку чи сина є їх непрацездатність та можливість у батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2 ст. 200 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Позивач просив припинити стягнення з нього аліментів на утримання непрацездатного сина, які були стягнуті рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 359/2257/20.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вирішений рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 359/2257/20, яким визначено місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 16 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Визначено місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_2 , в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Судове рішення набрало законної сили (т. 1 а.с. 39-46).

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення у справі «Христов проти України», заява № 24465/04 від 19 лютого 2009 року).

Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі "Фуклев проти України" (рішення від 07.06.2005) Європейський суд з прав людини вказав, що Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Посилання позивача ОСОБА_2 на акт, складеного депутатом Пристоличної сільської ради Гуральником М.М. за № 02-14-1303 від 02 жовтня 2023 року, акт № 02-14-2334 від 13 жовтня 2023 року та акт обстеження умов проживання, проведеного Службою у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області 02 жовтня 2023 року, за якими на час обстеження малолітній ОСОБА_3 проживав разом з батьком ОСОБА_2 не може бути визнано законною підставою для висновку про невиконання набравшого законної сили рішення суду виконання якого вимагає відповідачка ОСОБА_1 у т.ч. зверненням до Служби у справах дітей Пристолічної сільської ради Бориспільського району Київської області від 22 січня 2024 року та начальнику поліції Бориспільського РУП ГУ в Київській області від 26 січня 2024 року щодо невиконання ОСОБА_2 набравшого законної сили рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року в частині передачі дитини ОСОБА_3 за визначеним судом місцем проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 24-25, 36-37, 197-203, 245).

При цьому, за актом обстеження умов проживання, проведеного Службою у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області 07 грудня 2023 року, малолітній ОСОБА_3 періодично проживає з мамою ОСОБА_1 , а також деякий час проживав з батьком ОСОБА_2 на час обстеження хлопчик проживає з батьком за іншою адресою(т. 1 а.с. 202-203).

Доводи відповідачки ОСОБА_1 щодо виконання материнських обов`язків, у т.ч. участі у вихованні дітей, сплата відповідачкою аліментів за набравшим законної сили рішенням суду на утримання старшого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується доказами по справі (т. 1 а.с. 206-230, 241-245).

З огляду на те, що встановлення фактичних обставин справи при визначенні місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 вирішено набравшим законної сили рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року у справі № 359/2257/20, колегія суддів не заслуховувала думки дитини з приводу визначення місця проживання дитини (з батьком чи з матір`ю). При цьому, суд апеляційної інстанції зважив на наявність між сторонами по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 конфліктної ситуації з приводу виконання рішення суду (звернення до соціальних служб та правоохоронних органів у т.ч. з заявою про порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_2 за невиконання рішення суду), фактичне проживання дитини з батьком на час розгляду справи судом, а відтак, наявність фактичного впливу з боку ОСОБА_2 на формування думки дитини ОСОБА_3 .

При цьому, після досягнення дитиною чотирнадцяти років, відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини визначається нею самою, а тому суд при вирішення даного спору враховував положення даної норми.

Отже ухвалення районним судом оскаржуваного рішення про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 359/2257/20 і з цих підстав стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів всупереч набравшому законної сили вищевказаному рішенню суду про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 у цій справі не можна визнати законним і обґрунтованим.

Посилання районного суду на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, а тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні, свідчить про помилкове застосування районним судом вказаної правової позиції, цих висновків не спростовує, а тому судом апеляційної інстанції відхилені.

Проте посилання апелянта ОСОБА_1 на зловживання позивачем ОСОБА_2 алкогольними напоями (алкогольну залежність) суд апеляційної інстанції визнав такими, що об`єктивними доказами не підтверджений. Сам по собі факт, що позивач ОСОБА_2 притягувався судом до відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП про що є постанова Путивльського районного суду Сумської області від 18 серпня 2022 року у справі № 584/634/22 цих висновків не спростовує (т. 1 а.с. 189-191).

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому судом відхилені.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодування за рахунок відповідача.

На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути із позивача на користь відповідачки 1816, 80 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується доказами по справі (т. 2 а.с. 105, 130-132).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в частині вимог про стягнення аліментів на користь неповнолітньої дитини, тому слід компенсувати апелянту за рахунок держави 1816, 80 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: державний виконавець Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистра Юлія Миколаївна, Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області про припинення стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з батька на користь матері та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП- НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) - 1816 грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Компенсувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок держави 1816, 80 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 20 червня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов