СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 4-с/759/64/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Косінської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «КИЇВВОДОКАНАЛ», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Головний державний виконавець Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачук Руслан Володимирович на неправомірні дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

у травні 2025 р. представник скаржника звернувся до суду із зазначеною скаргою, просить суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Святошинського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Ткачука Р.В. з винесення 06.05.2025 постанови про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_2; скасувати постанову головного державного виконавця Святошинського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Ткачука Р.В. від 06.05.2025 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №759/23765/19; зобов`язати головного державного виконавця Святошинського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Ткачука Р.В. вжити належних і повних дій виконання рішення суду.

Скаргу обґрунтовує тим, що 12.09.2022 старшим державним виконавцем Святошинського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Король К.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1. 04.04.2024 Товариством було подано до Святошинського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) заяву про надання інформації про вчинення виконавчих дій, оскільки останні запити щодо перевірки майнового стану Боржника, були зроблені Виконавцем 28.11.2023. 06.05.2025 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові про повернення виконавчого документу стягувачу було зазначено, що в ході провадження виконавчих дій, заходи здійснені державним виконавцем щодо розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення виявились безрезультатними. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1 в Автоматизованій системі виконавчих проваджень (за інтернет-адресою: https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) ПрАТ «АК «Київводоканал» виявлено, що в матеріалах виконавчого провадження відсутній акт державного виконавця про перевірку майнового стану боржника та неможливості провести стягнення заборгованості за рахунок іншого майна боржника чи його доходів. Отже, після відкриття виконавчого провадження 12.09.2022 № НОМЕР_1, державним виконавцем не було використано всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

12.05.2025 у провадження судді Ул`яновської О.В. передано матеріали цивільної справи №759/23765/19.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.05.2025 задоволено клопотання представника заявника Мошко Н.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 76-77).

Представник скаржника у судове засідання в режимі відеоконференцзв`язку не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження» неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, яким повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

З`ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до наступного висновку.

Виходячи зі змісту ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС передбачено ч.ч. 1,5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із цими нормами рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 01.12.2020 рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/23765/19 було задоволено позов ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 9 198,98 грн, 3% річних у розмірі 570,42 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 288,69 грн, а також судовий збір у розмірі 1 921, 00 грн.

18.07.2022 Святошинським районним судом м. Києва у справі № 759/23765/19 видано виконавчий лист.

12.09.2022 старшим державним виконавцем Святошинського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Король К.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1.

12.09.2022 старшим державним виконавцем Святошинського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Король К.С. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Постановою старшого державного виконавця Святошинського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Король К.С. від 03.10.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_1 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Старшим державним виконавцем Святошинського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Ткачуком Р.В. 22.06.2023 винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій.

06.05.2025 головним державним виконавцем Святошинського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Ткачуком Р.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

07.07.2023 старшим державним виконавцем Святошинського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Ткачуком Р.В. винесено постанову про про зняття арешту з коштів боржника ОСОБА_1 .

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія (судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових-осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону та пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з абзацом 2 п. 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави повернення виконавчого документу стягувачу. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 37 вказаного Закону визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Оскільки за результатами застосування вказаних заходів державний виконавець не встановив у боржника будь-якого майна, на яке може бути звернено стягнення у рахунок виконання зобов`язання за судовим рішенням, виконавчий документ підлягав поверненню стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13.09.2023, у справі № 177/308/22, провадження № 61-8113св22.

Згідно з правовим висновком, викладеним в постановах Верховного Суду від 28.05.2019 р. у справах №№ 905/2458/16, 910/11965/16, принцип обов`язковості судового рішення та обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин справи, враховувати, чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі і судом) виконанню остаточного судового рішення, чи навпаки, перешкоджає такому виконанню; оцінка обставин справи, доводів учасників справи та висновки, зроблені на підставі такої оцінки, - не можуть бути на користь обставин, які спрямовані на перешкоджання виконанню судового рішення.

Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином заважаючи на вищевикладені обставини державним виконавцем здійснювалися дії щодо проведення дії для виконання рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», натомість скаржником не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами факту неправомірності дій державного виконавця.

Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд звертає увагу скаржника на тому, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, проаналізувавши вимоги чинного законодавства України, суд дійшов до висновку, що доводи скаржника, наведені у його скарзі є не обґрунтованими та не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому задоволенню не підлягають.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що повернення стягувачу виконавчого документа відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не позбавляє права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 260, 353, 447, 450-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «КИЇВВОДОКАНАЛ», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Головний державний виконавець Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачук Руслан Володимирович на неправомірні дії державного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст ухвали суду складено 03.06.2025.