П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року м. Київ

Справа №752/19287/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/7451/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Нежури В.А.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Кокошка О.Б. 30 грудня 2024 року в м. Київ, повний текст рішення складений 30 грудня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача фінансових послуг,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним вище позовом, в якому просила визнати дії банку у покладенні на неї заборгованості за кредитним договором на банківському рахунку в АТ «ОТП Банк» № НОМЕР_1 на загальну суму з нарахуванням відсотків за користування кредитом у розмірі 52297,61 грн незаконними. Зобов`язати відповідача повернути позивачу незаконно стягнуті грошові кошти у розмірі 52297,61 грн та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є клієнтом АТ «ОТП Банк» та користується банківськими послугами відповідача, має відкритий рахунок № НОМЕР_1 . 10 квітня 2024 року невстановленими особами, які назвались працівниками банку, з використанням номеру телефону НОМЕР_2 , на виконання вимог п. 8. 6 публічного договору, було введено позивача в оману щодо користування мобільним додатком «OTP Bank UA», повідомлено про зміни у додатку та необхідність у його переналаштуванні, після чого надійшло смс про вхід до додатку з іншого телефону. У подальшому без згоди позивача було перераховано грошові кошти, які були на карті у сумі 26869,00 грн, про що вона одразу повідомила поліцію. 10 квітня 2024 року на належний їй банківський рахунок було зараховано кредитні кошти у розмірі 45347,00 грн та списано їх з рахунку. 01 травня 2024 року за заявою позивача до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч. 4 ст.190 КК України. Позивач вказує, що відповідач відмовив їй у поверненні незаконно списаних шахрайським способом грошових коштів. У зв'язку з відмовою відповідача повернути безпідставно переведені грошові кошти, позивач змушена звернутися із позовною заявою до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 грудня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача фінансових послуг - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що доводи позивача викладені в позовній заяві є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б, що саме з вини АТ «ОТП Банк» або через його неправомірні дії було знято кошти з банківської карти позивача, а твердження, що це не вона перераховувала кошти, а інша особа, шляхом таємного викрадення, не є підтвердженими доказами в матеріалах справи.

Суд першої інстанції не встановив в діях банку вини щодо неналежного виконання зобов`язань з обслуговування рахунку та надання банківських послуг, також відсутній взаємний зв`язок між діями банку та наслідками, що настали для позивача, а тому на переконання суду саме ОСОБА_1 несе відповідальність за вказані операції та виникнення заборгованості на її картковому рахунку.

Оскільки право, за захистом якого подано позов, не порушено, то і підстав для відшкодування моральної шкоди (похідна вимога) немає, відтак підстав для задоволення у повному обсязі позову судом не встановлено.

Не погодилась із вказаним рішенням суду позивач, нею подано апеляційну скаргу, в якій вона вказує на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та за неповного з`ясування обставин справи.

Позивач зазначає, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року було відкрито провадження у справі №761/31964/24, провадження №2/752/7014/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача фінансових послуг та призначено справу в загальному позовному провадженні з викликом сторін, а ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року було відкрито провадження у справі №752/19287/24, провадження №2/752/7003/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача фінансових послуг та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, провадження №2/752/7003/24, жодного письмового повідомлення про відкриття провадження у справі вона не отримувала, через воєнну агресію РФ, та частими відключеннями електроенергії вона була обмежена у використанні електронного кабінету та не володіла інформацією про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду. Таким чином, судом першої інстанції було позбавлено її, як учасника справи, можливості реалізувати свої процесуальні права та належним чином виконувати свої обов`язки.

Позивач також вказує на те, що суд першої інстанції не об`єднавши провадження справи за її позовом до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача фінансових послуг (№761/31964/24, №752/19287/24), фактично допустив подвійне провадження з одного предмету спору, що суперечить принципу недопустимості подвійного провадження. Таким чином, суд першої інстанції своїм рішенням порушив принцип єдності судової практики, що є важливим елементом забезпечення правової визначеності та однакового застосування норм права. Відсутність об`єднання в одне провадження призвело до різних рішень у схожих справах, що суперечить вимогам закону.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції з правовою вказівкою апеляційної інстанції про об`єднання проваджень №2/752/7003/24 - №2/752/7014/24 в одне провадження за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача фінансових послуг з метою забезпечення єдності судової практики та недопущення подвійного провадження.

Сторони в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, сформовані автоматично засобами АСЕД «Апеляція». Причини неявки сторони у справі апеляційному суду не повідомили. Тому керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

В порядку ч.ч. 4,5 ст. 269 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, щодо її належного повідомлення про судовий розгляд справи. А тому вказане питання підлягає вирішенню першочергово.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява була подана ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» 12 вересня 2024 року, в цій заяві нею була зазначена електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.1/.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року будо відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін /а.с.25/.

Судом першої інстанції встановлена наявність у ОСОБА_1 електронного кабінету ЄСІТС та 23 вересня 2024 року на цей електронний ресурс здійснено доставку електронного листа - ухвали про відкриття провадження /а.с.27, 29/.

30 грудня 2024 року судом першої інстанції ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.

Положеннями ч.5 ст.14 ЦПК України визначено, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

В порядку визначеному ч.6 ст.14 ЦПК України адвокати … реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. (ч.7 ст.14 ЦПК України)

Відповідно до п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

В порядку визначеному п.п.1, 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Станом на 2024 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн, таким чином в порядку спрощеного позовного провадження підлягали розгляду справи як малозначні із визначеною ціною позову до 90840 грн, як незначної складності справи, ціна позову в яких не перевищує 242240 грн.

При зверненні до суду з позовом позивачем була визначена ціна позову 102297,61 грн. А отже виходячи із ціни позову та характеру спірних правовідносин, справа могла бути віднесена до категорії справ незначної складності, а тому її розгляд в порядку спрощеного провадження не є порушенням норм процесуального закону. Також враховуючи використання позивачем системи «Електронний суд» при зверненні до суду з позовом, здійснення судом повідомлення таким же чином відповідає вимогам процесуального закону.

В апеляційній скарзі позивач вказує на наявність в провадженні суду двох справ за її позовом до одного і того самого відповідача і з тих самих підстав.

Перевіряючи вказані доводи апеляційним судом встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень у справі №761/31964/24 ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 вересня 2024 року справа була направлена за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. При цьому з описової частини ухвали вбачається, що цей позов був поданий до суду 30 серпня 2024 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Дані про ухвалення судом рішення у цій справі в реєстрі відсутні. Також слід зазначити, що з вказаних судових рішень не вбачається зміст та підстави позову.

Разом з тим при зверненні до суду 12 вересня 2024 року, всупереч положенням п.7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивачем не було вказано про подання нею 30 серпня 2024 року іншого позову до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В порядку визначеному п.2 ч.2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на те, що у справі № 761/31964/24 рішення не ухвалено, що свідчить про відсутність розгляду справи по суті, натомість наявність ухваленого рішення у справі, що переглядається, а також на відсутність даних про зміст та підстави позовних вимог у справі № 761/31964/24, апеляційний суд не вбачає підстав для залишення без розгляду позовної заяви у справі, що переглядається, до того ж позивачем не було подано відповідної заяви.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що в силу ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

По суті спірних правовідносин судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 02 травня 2024 року звернулась до АТ «ОТП Банк» з заявою, в якій повідомила, що 10 квітня 2024 року на її номер телефону надійшов дзвінок і їй повідомили, що мобільний додаток «OTP Bank» змінюється і потрібно його перезапустити. Сказали, що направлять смс з заявкою на новий додаток і попросили зачекати поки його переустановлять, далі запитали пін-код до старого додатку. В неї спочатку не виникли підозри, але після того як надійшло повідомлення, що в додаток зайшли з іншого пристрою, вона зрозуміла, що відбувається шахрайство, зателефонувала на номер вказаний в смс, де їй повідомили про необхідність звернення до поліції /а.с.10/.

Згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 травня 2024 року надійшла заява ОСОБА_1 . Короткий виклад обставин такий: «10 квітня 2024 року близько 12 год. 24 хв. невстановлена особа, використовуючи номер телефону НОМЕР_2 , представилась працівником банківської установи, ввела в оману ОСОБА_1 , 1976 р.н., шахрайським шляхом отримала доступ до банківського рахунку в АТ «ОТП Банк» № НОМЕР_1 , здійснила незаконні операції по перерахунку коштів, заволоділа грошовими коштами в сумі 71000 грн» /а.с.11/.

З талону-повідомлення єдиного обліку № 18621 від 17 квітня 2024 року вбачається, що 10 квітня 2024 року о 12.43 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 10 квітня 2024 року о 12:42 за адресою: АДРЕСА_1 заявник ОСОБА_1 повідомила, що шахрайським способом втратила кошти з картки в сумі близько 65000 грн повідомила, що зателефонували з тел. НОМЕР_3, НОМЕР_4 представилися працівниками ОТП Банку, після отримання повідомлення з кодом надіслала шахраям по вайберу НОМЕР_4 код /а.с.15/.

Матеріали справи містять роздруківку з електронного ресурсу (без зазначення назви) щодо деталей транзакцій про сплату : 11 липня 2024 року комісії (розстрочка) на суму 675,67 грн, 25 квітня 2024 року відсотки за зняття готівки і перекази за кредитні кошти на суму 206,17 грн, 25 червня 2024 року за покупку за кредитні кошти 1080,51 грн, 11 червня 2024 року регулярний платіж (розстрочка) на суму 15115,67 грн, 11 травня 2024 року комісія (розстрочка) на суму 675,67 грн, 11 травня 2024 року регулярний платіж (розстрочка) на суму 15115,67 грн, 25 серпня 2024 року за покупку за кредитні кошти (списання відсотків) на суму 1747,82 грн, 25 липня 2024 року за покупку за кредитні кошти (списання відсотків) на суму 1612,61 грн, 11 червня 2024 року комісія (розстрочка) на суму 675,67 грн, 11 липня 2024 року регулярний платіж (розстрочка) на суму 15115,67 грн, 25 травня 2024 року відсотки за зняття готівки і перекази за кредитні кошти в сумі 276,48 грн /а.с.16-21/.

До апеляційної скарги позивачем долучена копія звіту-рахунку за період з 25 квітня 2024 року по 01 серпня 2024 року, в якому містяться дані про здійснені операції у цей період, також містяться дані про загальний розмір кредиту 39000,00 грн, здійснення списання кредитної заборгованості.

В силу ч.1 ст. 15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

У ст.1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п.п. 1.4, 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (тут і далі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу (п. 1.4 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі (абзац 3 п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Відповідно до п. 14.2 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним, зокрема, у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.

Відповідно до частин п`ятої-сьомої, дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц вказано на те, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок було сформульовано і в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

За змістом ч.3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктами 6, 7 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції, клопотання особи, яка подала скаргу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач вказує на те, що 10 квітня 2024 року внаслідок шахрайських дій невідомих осіб з її банківського рахунку, відкритого в АТ «ОТП Банк» були списані грошові кошти. З приводу вказаних подій мало місце її звернення до поліції на лінію 102. Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що позивач повідомила відповідача про вказану подію лише 02 травня 2024 року, а не негайно як то вимагають наведені вище положення чинного законодавства.

Наведені вище правила здійснення банківських операцій визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені.

Позивачем не надано суд першої інстанції доказів і на підтвердження розміру грошових коштів, списаних 10 квітня 2024 року з її банківського рахунку. В матеріалах справи наявні дані лише за період з 25 квітня 2024 року по 01 серпня 2024 року, які були подані на стадії апеляційного перегляду справи та прийняті до уваги з метою повного і всебічного з`ясування обставин справи, з яких не вбачається проведення операцій 10 квітня 2024 року та їх характер. При цьому позивачем при зверненні до поліції 10 квітня 2024 року вказана сума 65000,00 грн, згодом за даними реєстру досудових розслідувань визначена сума 71000,00 грн, при зверненні до АТ «ОТП Банк» 02 травня 2024 року сума не визначена, у позовних вимогах висунута вимога про повернення 52297,61 грн, а у виписці по рахунку містяться дані про загальний розмір кредиту 39000,00 грн. А отже позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин як списання банком 10 квітня 2024 року грошових коштів, так і суми списаних грошових коштів.

Крім того з аналізу звернень позивача вбачається, що нею були розголошені відомості про код доступу - електронної ідентифікації спеціального платіжного засобу. А отже позивач, як користувач платіжного засобу своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від її імені.

За таких обставин, доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. 375 ЦПК України, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, апеляційний суд приходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

В.А. Нежура