Справа № 169/823/24 Головуючий у 1 інстанції: Тітівалов Р. К.
Провадження № 22-ц/802/785/25 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою від його імені представником ОСОБА_2 на рішення Турійського районного суду Волинської області від 01 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 26 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 104133844, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним використанням одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону відповідача, відповідно до умов якого кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на зазначену клієнтом його платіжну карту.

29.01.2024 між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29012024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за кредитним договором № 104133844 на суму 32 007,28 грн, з яких 8 800,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 23 207,28 грн заборгованість за процентами.

16 вересня 2023 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8259520, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним використанням одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону відповідача, відповідно до умов якого кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на зазначену клієнтом його платіжну карту.

27.02.2024 між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27022024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за кредитним договором № 8259520 на суму 56 621,90 грн, з яких 13 600 грн заборгованість за основною сумою боргу; 41 321,90 грн заборгованість за процентами.

24 вересня 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» і ОСОБА_1 було укладено договір позики № 31209-09/2023, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним використанням одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону відповідача, відповідно до умов якого кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на зазначену клієнтом його платіжну карту.

29.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29042024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № 31209-09/2023 на суму 38 240 грн, з яких 6 400 грн заборгованість за основною сумою боргу; 31 840 грн заборгованість за процентами.

25 жовтня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 було укладено договір позики № 4937987 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого кредит надається шляхом перерахування коштів кредиту на банківський картковий рахунок позичальника.

14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № 4937987 на суму 8 300 грн, з яких 2 000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 6 300 грн заборгованість за процентами.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував, то у нього за кредитними договорами утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь:

- за кредитним договором № 104133844 у розмірі 32 007,28 грн;

- за кредитним договором № 8259520 у розмірі 56 621,90 грн;

- за кредитним договором № 31209-09/2023 у розмірі 38 240 грн;

- за договором позики № 4937987 у розмірі 8 300 грн.

Відшкодувати судові витрати.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 01 травня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про споживчий кредит № 8259520 від 16 вересня 2023 року у розмірі 50 501,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 104133844 від 26 вересня 2023 року у розмірі 29 631,28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 31209-09/2023 від 24 вересня 2023 року у розмірі 38 240 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 4937987 від 25 жовтня 2023 року у розмірі 8 300 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 2 837,54 грн судового збору та 1 887 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові та відшкодувати понесені судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи проведено без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду змінити з таких підстав.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище наведеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтею 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з матеріалами справи 16 вересня 2023 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 8259520, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним використанням одноразового ідентифікатора Z54710, який було надіслано на номер мобільного телефону відповідача, відповідно до умов якого предметом договору є надання кредиту у сумі 17 000 грн строком на 107 днів, з яких пільговий період складає 17 днів (до 03 жовтня 2023 року) зі сплатою денної процентної ставки 1,25 % і поточний період 90 днів (до 01 січня 2024 року) зі сплатою процентної ставки 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти 535528*83 (п. п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4., 1.5.2., 1.5.3., 2.1.).

Пунктом 1.5.1. передбачено комісію за надання кредиту: 1 700 грн, яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

У п. 3.2.6. передбачено право товариства укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта (т.1 а.с.22-29).

Переказ кредиту 16.09.2023 у розмірі 17 000 грн на банківський рахунок відповідача підтверджено інформацією АТ «ПУМБ», яким було випущено банківську платіжну картку № НОМЕР_1 до рахунку відповідача у гривні, а саме випискою по рахунку та звітом по транзакціях (т.1 а.с.243-252).

Згідно погодженого сторонами договору графіка платежів, відповідач зобов`язаний був повернути кредит у розмірі 17 000 грн, проценти за 107 днів користування кредитом у загальному розмірі 49 512,50 грн та комісію у розмірі 1 700 грн (т.1 а.с.27-зворот).

Із виписки по рахунку за кредитним договором, складеної ТОВ «Мілоан», вбачається, що відповідачем частково здійснювалися погашення кредитного договору (т.1 а.с.147-148).

Так, ТОВ «Мілоан» зарахувало у погашення кредитної заборгованості сплату тіла кредиту на загальну суму 3 400 грн та сплату процентів за користування кредитом на загальну суму 2 550 грн.

Разом з тим із цієї виписки вбачається, що товариство нараховувало і списувало комісію за пролонгацію. Всього було списано такої комісії у загальному розмірі 2 550 грн.

Апеляційний суд доходить висновку, що така комісія нараховувалася і списувалася безпідставно, оскільки умови пролонгації визначені у п. 2.3. кредитного договору. Разом із тим, жодних доказів про те, що відповідач відповідно до умов п. 2.3.2. надсилав кредитодавцю електронне звернення/повідомлення з проханням пролонгації матеріали справи не містять.

Таким чином позивач не довів, що ці кошти у розмірі 2 550 грн відповідач сплачував не як проценти за користування кредитом.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що зазначені кошти необхідно зарахувати у рахунок погашення заборгованості по процентах за кредитним договором, у зв`язку із чим зменшити визначений судом першої інстанції розмір такої заборгованості за цим кредитним договором на зазначену суму.

27.02.2024 між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27022024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за кредитним договором № 8259520 на суму 56 621,90 грн, з яких 13 600 грн заборгованість за основною сумою боргу; 41 321,90 грн заборгованість за процентами.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих позивачем процентів за користування кредитом після 01.01.2024, тобто після закінчення визначеного договором строку кредитування.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність підстав для стягнення комісії у розмірі 1 700 грн, оскільки відповідач вважає зазначену умову в кредитному договорі нікчемною відхиляються апеляційним судом.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

При укладенні кредитного договору сторонами у 1.5.1. передбачено комісію за надання кредиту: 1 700 грн, яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Відповідач не оспорював кредитний договір ні в цілому, ні окремі його умови, хоча умова щодо комісії, пов`язаної саме з наданням кредиту відноситься до оспорюваних і не є нікчемною, як про це помилково вважає відповідач.

Ураховуючи наведене, рішення суду в частині визначення розміру заборгованості по тілу кредиту і комісії за надання кредиту є правильним і обґрунтованим.

А в частині визначення заборгованості по процентах за користування кредитом необхідно змінити, зменшивши цей розмір на 2 550 грн, що остаточно становить заборгованість по процентах у розмірі 32 651,90 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 8259520 від 16.09.2023 у загальному розмірі 47 951,90 грн (13 600 + 32 651,90 + 1 700).

26 вересня 2023 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 104133844, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним використанням одноразового ідентифікатора 436063, який було надіслано на номер мобільного телефону відповідача, відповідно до умов якого предметом договору є надання кредиту у сумі 10 000 грн строком на 105 днів, починаючи з 26 вересня 2023 року, з яких пільговий період складає 15 днів (до 11 жовтня 2023 року) зі сплатою денної процентної ставки 0,01 % і поточний період 90 днів (до 09 січня 2024 року) зі сплатою стандартної процентної ставки 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти 535528*83 (п. п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4., 1.5.2., 1.5.3., 2.1.).

У п. 3.2.6. передбачено право товариства укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта (т.1 а.с.9-16).

Переказ кредиту 26.09.2023 у розмірі 10 000 грн на банківський рахунок відповідача підтверджено інформацією АТ «ПУМБ», яким було випущено банківську платіжну картку № НОМЕР_1 до рахунку відповідача у гривні, а саме випискою по рахунку та звітом по транзакціях (т.1 а.с.243-252).

Згідно погодженого сторонами договору графіка платежів, відповідач зобов`язаний був повернути кредит у розмірі 10 000 грн та проценти за 105 днів користування кредитом у загальному розмірі 27 015 грн (т.1 а.с.14-зворот).

Із виписки по рахунку за кредитним договором, складеної ТОВ «Мілоан», вбачається, що відповідачем частково здійснювалися погашення кредитного договору (т.1 а.с.149-150).

Так, ТОВ «Мілоан» зарахувало у погашення кредитної заборгованості сплату тіла кредиту на загальну суму 1 200 грн та сплату процентів за користування кредитом на загальну суму 900 грн.

Разом з тим із цієї виписки вбачається, що товариство нараховувало і списувало комісію за пролонгацію. Всього було списано такої комісії у загальному розмірі 900 грн.

Апеляційний суд доходить висновку, що така комісія нараховувалася і списувалася безпідставно, оскільки умови пролонгації визначені у п. 2.3. кредитного договору. Разом із тим, жодних доказів про те, що відповідач відповідно до умов п. 2.3.2. надсилав кредитодавцю електронне звернення/повідомлення з проханням пролонгації матеріали справи не містять.

Таким чином позивач не довів, що ці кошти у розмірі 900 грн відповідач сплачував не як проценти за користування кредитом.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що зазначені кошти необхідно зарахувати у рахунок погашення заборгованості по процентах за кредитним договором, у зв`язку із чим зменшити визначений судом першої інстанції розмір такої заборгованості за цим кредитним договором на зазначену суму.

29.01.2024 між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29012024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за кредитним договором № 104133844 на суму 32 007,28 грн, з яких 8 800,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 23 207,28 грн заборгованість за процентами.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих позивачем процентів за користування кредитом після 09.01.2024, тобто після закінчення визначеного договором строку кредитування.

Ураховуючи наведене, рішення суду в частині визначення розміру заборгованості по тілу кредиту є правильним і обґрунтованим.

А в частині визначення заборгованості по процентах за користування кредитом необхідно змінити, зменшивши цей розмір на 900 грн, що остаточно становить заборгованість по процентах у розмірі 19 931,28 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 104133844 від 26.09.2023 у загальному розмірі 28 731,28 грн (8 800 + 19 931,28).

24 вересня 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 31209-09/2023, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним використанням одноразового ідентифікатора W3804, який було надіслано на номер мобільного телефону відповідача, відповідно до умов якого предметом договору є надання кредиту у розмірі 6 400 грн строком на 360 днів, починаючи з 24 вересня 2023 року і до 17 вересня 2024 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5 % в день. Кредит надається позичальнику в безготівковій формі на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 (п. п. 1.1., 1.2., 1.4.1., 1.6).

У п. 4.1.4. передбачено право товариства без згоди клієнта відступити право вимоги за договором третій особі (т.1 а.с.41-46).

Переказ кредиту 24.09.2023 у розмірі 6 400 грн на банківський рахунок відповідача підтверджено інформацією АТ «ПУМБ», яким було випущено банківську платіжну картку № НОМЕР_1 до рахунку відповідача у гривні, а саме випискою по рахунку та звітом по транзакціях (т.1 а.с.142, 243-252).

Згідно погодженого сторонами договору графіка платежів, відповідач зобов`язаний був повернути кредит у розмірі 6 400 грн та проценти за 360 днів користування кредитом у загальному розмірі 57 600 грн (т.1 а.с.44-зворот).

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 31209-09/2023 від 24 вересня 2023 року становить 38 240 грн, з яких 6 400 грн заборгованість за основною сумою боргу і 31 840 грн заборгованість по процентах за користування кредитом, нарахована лише до 29.04.2024 (т.1 а.с.52, 143-146).

Жодних доказів про повне або часткове погашення кредиту відповідач не надав.

29.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29042024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за кредитним договором № 31209-09/2023 на суму 38 240 грн, з яких 6 400 грн заборгованість за основною сумою боргу; 31 840 грн заборгованість за процентами (т.1 а.с.47-49, 50, 52).

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення заборгованості за цим кредитним договором у заявленому позивачем розмірі.

25 жовтня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 було укладено договір позики № 4937987, який підписано електронним підписом позичальника ОСОБА_1 , відтвореним використанням одноразового ідентифікатора rsXmRw16Gk, відповідно до умов якого предметом договору є надання кредиту у розмірі 2 000 грн строком на 15 днів, починаючи з 25.10.2023 і до 09.11.2023, зі сплатою процентів за користування кредитом за перший день у розмірі 44,86 % та 3 % в день з другого дня користування. Грошові кошти надаються позичальнику шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника (п. 1, 2, 2.1., 2.2., 2.3., 2.4.).

Відповідачем у розділі «Реквізити сторін» зазначено реквізити платіжної банківської картки № НОМЕР_2 .

У п. 5.5. передбачено право товариства відступити право вимоги за договором третій особі без згоди клієнта.

У пункті 6 передбачено право позичальника на продовження строку користування позикою (пролонгація).

Згідно погодженого сторонами договору графіка платежів, відповідач зобов`язаний був повернути кредит у розмірі 2 000 грн та проценти за 15 днів користування кредитом у загальному розмірі 900 грн (т.1 а.с.57-зворот).

14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № 4937987 на суму 8 300 грн, з яких 2 000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 6 300 грн заборгованість за процентами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про укладення та підписання ОСОБА_1 як інших, так і цього кредитного договору за допомогою одноразового паролю ідентифікатора; невиконання ним, як позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності у нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за кредитними договорами на підставі договорів факторингу.

Разом із тим, за цим кредитним договором суд першої інстанції без наявності доказів про пролонгацію кредитного договору стягнув заборгованість по процентах у заявленому розмірі.

Згідно з вимогами п. 6 кредитного договору пролонгація можлива за зверненням позичальника і шляхом укладення додаткової угоди до договору.

Такі докази відсутні, у зв`язку із чим відсутні підстави для нарахування і стягнення процентів за кредитним договором після 09.11.2023.

Ураховуючи наведене, рішення суду в частині визначення розміру заборгованості по тілу кредиту є правильним і обґрунтованим.

А в частині визначення заборгованості по процентах за користування кредитом необхідно змінити, зменшивши цей розмір до 900 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики № 4937987 від 25.10.2023 у загальному розмірі 2 900 грн (2 000 + 900).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не укладав кредитні договори відхиляються апеляційним судом, оскільки вказані договори підписані електронними підписами, використання яких не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора і без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

У свою чергу, відповідачем не надано суду доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від його імені. У матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення відповідача до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій. Також відповідач не оскаржував правомірність укладених договорів.

Ураховуючи те, що за умовами вищезазначених договорів відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, усупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих у кредит коштів або відсутність у нього банківських карток у банківських установах, на які перераховувалися кредитні кошти не надав, відтак, колегія суддів дійшла висновку, що за кредитними договорами наявна заборгованість, яку необхідно стягнути на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як нового кредитора в силу вимог ст. ст. 512, 514 ЦК України, відповідно до укладених договорів факторингу.

Крім того, слід зазначити, що відповідач укладені кредитні договори не оспорював ні в цілому, ні в будь-якій окремій їх частині, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України ці правочини є правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом і вони не визнані судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Відповідач будь-яких доказів у спростування як факту укладення кредитних договорів, так і заявленого до стягнення розміру заборгованості за кредитними договорами не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, чим не виконав покладеного на нього процесуального обов`язку, передбаченого статтею 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження перерахування грошових коштів відповідачу позивачем надано повідомлення АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.6/12257БТ від 31 грудня 2024 року де на ім`я відповідача ОСОБА_1 у банку емітована платіжна картка НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_3 у гривні).

Із виписки по вказаному рахунку за період з 16 вересня по 15 жовтня 2023 року вбачається, що на картку відповідача 16 вересня 2023 року були зараховані кошти у розмірі 17 000 грн, 24 вересня 2023 року 6 400 грн, 26 вересня 2023 року 10 000 грн (т.1 а.с.243-252).

Оскільки виписка надана лише по 15.10.2023, то відповідно не містить даних про перерахування 2 000 грн 25.10.2023.

Разом із тим, відповідач, як сторона у справі, не виконав свого обов`язку щодо спростування вимог позивача і не надав належних, допустимих і достовірних доказів, зокрема і з банківської установи) про відсутність у нього зазначеного в договорах банківського рахунку або ж про не перерахування йому, у тому числі і 25.10.2023, кредитних коштів.

У відповідності до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто і в такому разі відповідач має прийняти виконання зобов`язання за кредитним договором, запропоноване за позивача третьою особою.

Тобто, позивач (через систему Gate Mobile(SV 1846554) видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.

Пунктом 10 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий фінансовий кредит)» від 03.11.2021 N 113 передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавепь здійснює кредитну операцію, у форматі ХХХХ НОМЕР_4 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Пунктом 22 Постанови Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 N 705 (яка була чинна на момент укладення зазначеного кредитного договору) передбачено, що торговець зобов`язаний не копіювати електронного платіжного засобу чи його реквізитів та не вносити повного номера електронного платіжного засобу до облікових книг та/або до електронних баз даних комп`ютерних програм торговця тощо.

Ті ж самі положення передбачені пунктом 64 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» від 29.07.2022 № 164 передбачено, що суб`єкт господарювання зобов`язаний не копіювати платіжний інструмент чи його реквізити.

Таким чином, відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до вищенаведених Постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача.

Відповідно до пункту 4.1. Правил надання споживчих кредитів - для перевірки відповідності Заявника умовам, які містяться у цих правилах, та отримання оферти (пропозиції) укласти Договір (взяти на себе права та обов`язки, передбачені Кредитним Договором та Правилами) Заявник заповнює Заявку на Сайті Кредитодавця, вказуючи всі дані, визначені в Заявці як обов`язкові. Заявник зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які відмічені у Заявці, що необхідні для прийняття Кредитодавцем рішення про можливість надання Кредиту (направлення Оферти). У разі використання електронної автентифікації Заявника за допомогою його даних в банку, де він обслуговується (BANKID), заявник зобов`язаний перевірити актуальність, повноту та точність таких даних та несе відповідальність за їх дійсність/достовірність.

В матеріалах справи наявні електронні докази в паперовій формі роздруківки текстів заявок кредитних договорів та відповіді позичальника про прийняття пропозицій кредитних договорів, підписані одноразовими ідентифікаторами, які містили номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача, а саме НОМЕР_5 .

Електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею, якою володіє виключно Банк-емітент картки.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема за рішенням суду.

У зв`язку з наведеним, виписки з особового рахунку ОСОБА_1 згідно повідомлення АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.6/12257БТ від 31 грудня 2024 року про перерахування коштів, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитними договорами.

Ураховуючи наведене, судом першої інстанції вірно не було взято до уваги висновок судового експерта № 3524 від 13 березня 2025 року, оскільки він, як встановлено судом, не відповідає визначеному статтею 79 ЦПК України критерію достовірності, зроблений на підставі вибіркових документів та суперечить іншим доказам в їх сукупності у цій справі.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що судом першої інстанції не дано оцінку і обґрунтування, чому не береться до уваги висновок судового експерта № 3524 від 13 березня 2025 року відхиляються апеляційним судом, оскільки суперечать змісту рішення суду, в якому таке обґрунтування наведено.

Мотивація апеляційної скарги відповідачем та приєднання до неї нового доказу висновку експерта № 28-2-05-2025 від 28.05.2025 відхиляються апеляційним судом, оскільки цей доказ є новим, складений після ухвалення оскарженого рішення судом першої інстанції, не був предметом дослідження суду першої інстанції, а тому в силу вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України не приймається апеляційним судом.

Не заслуговують на увагу суду й доводи апеляційної скарги про не надання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документа, оскільки відповідно до п. 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Згідно пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.

Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду.

Таким чином, виписка по рахунку клієнта, належить до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.

Отримавши кредитні кошти за вказаними вище договорами, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув у передбачені договорами строки тіло кредитів, проценти за користування кредитними коштами та комісію, пов`язану із наданням одного кредиту, у зв`язку із чим відповідно до умов укладених договорів у нього виник обов`язок відшкодування заборгованості за кредитними договорами.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд першої інстанції не надав оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, не мотивував відхилення або врахування кожного доказу відхиляються апеляційним судом, оскільки наведене спростовується змістом оскарженого судового рішення.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», § 58).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині визначення заборгованості по процентах за кредитними договорами зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК).

Згідно вимог позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з відповідача кошти на загальну суму 135 169,18 грн /32 007,28 + 56 621,90 + 38 240 + 8 300/ (.1 а.с.2-8).

Апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на загальну суму 117 823,18 грн /47 951,90 + 28 731,28 + 38 240 + 2 900/, що становить 87,17 % від заявлених вимог.

З урахуванням застосування принципу пропорційності, позивачу за подання позовної заяви необхідно відшкодувати витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 639,50 грн (87,17 % від сплачених 3 028 грн).

Відповідач в суді першої інстанції заявив до стягнення з позивача за надання професійної правничої допомоги 30 000 грн і саме цей розмір суд першої інстанції вважав не спростованим позивачем.

Позивач в цій частині рішення суду не оскаржував.

Ураховуючи наведене, на користь відповідача необхідно стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 3 849 грн (12,83 % від 30 000 грн).

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачем у розмірі 542,74 грн (12,83 % від сплачених 4 542 грн).

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Ураховуючи наведене, а саме те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2 639,50 грн, а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 4 391,74 грн (3 849 + 542,74), то із застосуванням вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути різницю у судових витратах, а саме 1 752,24 грн (4 391,74 2 639,50), звільнивши відповідача від відшкодування судових витрат позивачу.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану від його імені представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 01 травня 2025 року змінити, виклавши його резолютивну частину у такій редакції.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про споживчий кредит № 8259520 від 16.09.2023 у розмірі 47 951 (сорок сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна) грн 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про споживчий кредит № 104133844 від 26.09.2023 у розмірі 28 731 (двадцять вісім тисяч сімсот тридцять одна) грн 28 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 31209-09/2023 від 24.09.2023 у розмірі 38 240 (тридцять вісім тисяч двісті сорок) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 4937987 від 25.10.2023 у розмірі 2 900 (дві тисячі дев`ятсот) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 1 752 (одну тисячу сімсот п`ятдесят дві) грн 24 коп. різницю у судових витратах.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді