печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:головуючого судді - Остапчук Т.В., за участю секретаря судового засідання Косточка В.В., представник заявника - ОСОБА_1 , позивача - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_3 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі 757/44892/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання порядку користування та вселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі №757/44892/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання порядку користування та вселення. Одночасно з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_3 подано заяву про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 757/44892/17-ц. Заява обгрунтована тим, що відповідно до п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», має право на звільнення від сплати судового збору як особа з інвалідністю 2 групи. Представник заявника - ОСОБА_1 в судовому засіданні просила задовольнити заяву та визнати виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Позивач - ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та додані до неї докази, суд приходить до висновку, що в ухваленні додаткового рішення слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Згідно пункту 2 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє виконавчі дії у випадку зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документу. Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України, до розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Підстави зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження». Вказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дії, які вчиняються державним виконавцем шляхом винесення відповідної постанови. Тобто, законодавством чітко визначені обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме зупинення виконавчого провадження вирішується безпосередньо державним виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. Законодавець визначив, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову. Необхідність зупинення виконання (стягнення) за виконавчим листом зумовлюється характером та кількістю застосованих до заявника стягнень у виконавчому провадженні та враховуючи, що без застосування такого заходу забезпечення розгляду заяви як зупинення виконання (стягнення) за виконавчим листом, саме по собі розгляд заяви не буде достатньо ефективним засобом юридичного захисту. Частиною 1 ст. 18 ЦПК України закріпила - «Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.» Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», саме виконавче провадження являється завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених законом «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами. На підставі ст. 3 Закону «Про виконавче провадження» виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: виконавчі листи, видані судами, накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах, у випадках, передбачених законом, судові накази, виконавчі написи нотаріусів, посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі рішень цих комісій, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, рішення органів державної влади, прийняті з питань володіння і користування будівлями та майном, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу, рішення інших органів державної виконавчої влади, у випадках, якщо за законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу, рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини». Виконавче провадження - то є квінтесенція процесу поновлення порушених прав, повернення грошових коштів, звернення стягнення на майно, торжество правосуддя, реалізація конституційного принципу обов`язковості виконання рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, яка зобов`язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов`язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення. Оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, та при розгляді справи керується виключно принципом верховенства права, то, виходячи із приписів ст. ст. 10,13 ЦПК України, суд не вбачає правових підстав для визнання виконавчих такими, що не підлягають виконанню. Крім того, підстави, на які посилається заявник не доведені матеріалами справи та ґрунтуються на припущеннях, а також під час розгляду справи судом не встановлено інших підстав, передбачених ст. 432 ЦПК України для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. За наведених обставин заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 17, 18, 260, 261, 353, 432 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі 757/44892/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання порядку користування та вселення відмовити. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Т.В.Остапчук