Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Кравченко О.Ю.

секретар судового засідання Хорольської І.П.,

за участі заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_2 , заінтересована особа Самарівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в інтересах малолітньої дитини, ОСОБА_2 , до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що вона є колишньою дружиною та матір`ю малолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент народження дитини батьки перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано рішенням Печерського районного суду м.Києва №757/24836/22-ц від 06.12.2022.

Факт родинних відносин між сином заявниці і померлим підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , помер у місті Макіївка Донецької області.

Після смерті ОСОБА_3 , близькими родичами, які проживали поруч, було отримано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 21 травня 2025 року, виданим так званим «Донецьким міським відділом запису актів цивільного стану Управління РАЦС Донецької народної республіки».

При цьому, зазначені документи, які перебувають в наявності заявниці та які можуть підтвердити факт смерті ОСОБА_3 , не відповідають вимогам законодавства України, оскільки їх було видано на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим наявні документи не можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті ОСОБА_3 необхідно для проведення державної реєстрації його смерті компетентним органом виконавчої влади України, отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка, оформлення належним чином спадщини.

У зв`язку із наведеним, ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_2 , просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме - факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження Україна, Донецька область, м.Донецьк, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Макіївка Донецької області.

Ухвалою від 06 червня 2025 року заява залишена без руху з наданням заявниці строку для усунення недоліків.

18 червня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків з наданням додаткових доказів у справі.

18 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено заяву до розгляду.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , підтримала заяву та просила її задовольнити. Суду пояснила, що про смерть колишнього чоловіка їй повідомила його сестра через месенджер. Також вона отримала від родичів копію свідоцтва про смерть, виданого на тимчасово окупованій території України та фотознімок місця поховання. Лікарську довідку про смерть вона не має можливості подати, у зв`язку з неможливістю прибути на тимчасово окуповану територію України.

Представник заінтересованої особи Самарівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, проте його неявка не перешкоджає розгляду даної заяви.

Вислухав пояснення заявниці, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Донецьк, є громадянином України, що підтверджується копією його паспорта серії НОМЕР_2 , виданого 13.03.1999 Пролетарським РВД МУ УМВС України в Донецькій області.

Батьками малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 08 травня 2013 року Виконавчим комітетом Юнокомунарівської міської ради м.Єнакієвого Донецької області.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 06.12.2022 у справі №757/24836/22-ц розірвано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстровано 10 листопада 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №470.

21 січня 2023 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 , та змінила прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.01.2023, виданого Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ).

У зв`язком із збройною агресією російської федерації, заявниця та її малолітня дитина ОСОБА_2 були вимушені покинути зареєстроване місце проживання та переміститися до с.Дмухайлівка Дніпропетровської області, в зв`язку з чим вони є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджуються довідками від 24.02.2025 №1223- та від 24.02.2025 №1223-.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого малолітнього сина, ОСОБА_2 , вказує, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Макіївка Донецької області, де і був похований. На підтвердження цьому надала фотознімок з місця поховання ОСОБА_3 із зазначенням дати народження та дати смерті, та копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21.05.2025, так званим «Донецьким міським відділом запису актів цивільного стану Управління ЗАГС Донецької Народної Республіки», відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Макіївка.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених ч.1 ст.3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Збройних Сил України.

Відповідно до Указу Президента України «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх території, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» від 07.02.2019 №32/2019, м.Донецьк та м.Макіївка є тимчасово окупованими територіями.

Положеннями ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим щодо реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Як визначено ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч.2 ст.9 Закону, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

У відповідності до ч.ч.3, 4 ст.49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення державної реєстрації смерті в Україні врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, зі змінами та доповненнями.

Як слідує з ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.7 глави 5 розділу III «Правил державної реєстрації актів цивільного стану», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначені підстави для державної реєстрації смерті це документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до приписів «Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть», затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 №545, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану закладом охорони здоров`я видається лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о). Лікарське свідоцтво про смерть видається такими закладами охорони здоров`я: лікарнями, амбулаторно-поліклінічними закладами, диспансерами, пологовими будинками, санаторіями, патолого-анатомічними бюро, бюро судово-медичної експертизи.

Разом з тим, отримати медичний документ про смерть ОСОБА_3 встановленого зразка заявниця, яка діє в інтересах малолітнього сина, не має можливості з огляду на те, що він помер на тимчасово окупованій території України, а свідоцтво про смерть видане органом державної реєстрації актів цивільного стану, що створений органами окупаційної влади, тому видане посадовими особами цього органу свідоцтво у розумінні ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними та не створює правових наслідків на підконтрольній Україні території. Вказані обставини позбавляють заявницю, яка діє в інтересах малолітнього сина, ОСОБА_2 , можливості зареєструвати смерть батька дитини ОСОБА_3 громадянина України в органах державної реєстрації актів цивільного стану, що діють на території України, підконтрольній органам державної влади.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5 визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно зі ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Згідно з практикою ЄСПЛ, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні, а саме висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia») не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій окупованій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Схожі правові висновки містить постанова Верховного Суду від 16 листопада 2022 року по справі №759/1443/22.

Суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть ОСОБА_3 , виданих органом, що створений та діє на окупованій території, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав заявника, включаючи право власності (спадкування).

Таким чином, на переконання суду, дослідженими у справі доказами доведено факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Донецьк, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Макіївка Донецької області, Україна.

Враховуючи, що пред`явлена заявницею вимога про встановлення факту смерті ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території, має для його малолітнього сина, ОСОБА_2 юридичне значення, оскільки створює можливість державної реєстрації смерті батька та надає право на реалізацію спадкових прав в подальшому, іншої можливості підтвердити факт його смерті заявник не має, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. У разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

З огляду на звільнення заявника від сплати судового збору за подання даної заяви на підставі п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та задоволення заявлених вимог, судові витрати у справі слід компенсувати за рахунок держави.

Відповідно до ч. 4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81,89, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_2 , заінтересована особа Самарівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м.Донецьк, громадянина України, визнавши датою його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті: місто Макіївка, Донецька область, Україна.

Рішення суду підлягає негайному виконанню та його оскарження не зупиняє виконання рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Заявник ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа- Самарівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), , місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Самар, вул. Українська, буд. 7-а.

Суддя О.Ю. Кравченко