Справа № 359/4165/25
Провадження №2/359/2499/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2025р. м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі Кулик Т.В.

за участю

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі по тексту АТ «А-Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ06874905 від 05.06.2024 у розмірі 14175,02 грн., станом на 09.04.2025, яка складається з 10000,00 грн. заборгованість за кредитом, 2679,32 грн. заборгованість за відсотками та 1495.70 грн. пені. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31.05.2024 ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк з метою отримання банківських послуг та відкриття батьківського рахунку. Того ж дня відповідачем підписано заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком. 05.06.2024 року, будучи клієнтом банку, позичальник уклав з банком кредитний договір №АВН0СТ06874905, щодо надання останній кредиту в розмірі 10000,00 грн. строком на 6 місяців, зі сплатою процентів у розмірі 85% щорічно та комісії в розмірі 0 грн. Кредитний договір, складається із заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту. Позивач стверджує, що взяті на себе зобов`язання як кредитор виконав та надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідач свої обов`язки за вказаним кредитним договором не виконав, не повернув кредит та проценти за користування кредитом у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Оскільки відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.04.2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Заслухавши думку відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 31.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до АТ "АКЦЕНТ-БАНК" з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.11-12). Того ж дня була підписана заява про відкриття. Ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за картою/рахунком (а.с.13-16).

05.06.2024 року будучи клієнтом банку, ОСОБА_1 підписала кредитний договір, який складається із заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту, за умовами якого відповідачу надається кредит у сумі 10000,00 грн. на 6 місяців, тип кредиту кредит строковий, процентна ставка 85 % на рік, розмір щомісячного платежу 2110,65 грн., номер платіжної картки, на який зараховується сума кредиту 513584, загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту 12663,92 грн. (а.с.21-23).

Вказану заяву підписано сторонами у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію».

На підтвердження видачі кредиту в сумі 10000,00 грн. надано меморіальний ордер №TR.37225678.68425.65455 від 05.06.2024 (а.с. 28).

Аналізуючи надані докази і правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої ст. 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої відсоткової ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором №АВН0СТ06874905від 05.06.2024, укладеного між АТ "АКЦЕНТ-БАНК" та ОСОБА_1 станом на 09.04.2025, останній має перед АТ "АКЦЕНТ-БАНК" заборгованість за кредитним договором у розмірі 14175,02 грн. з яких: 10000,00 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 2679,32 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами та 1495,70 грн. - залишок заборгованості по комісії (а.с.27).

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми тіла кредиту у розмірі 10000,00 грн. та нарахованих відсотків у розмірі 2679,32 грн.

Відповідач ухиляється від добровільного погашення боргу за кредитним договором. Тому суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь позивача належить примусово стягнути заборгованість у розмірі 12679 гривень 32 копійок.

Разом з тим, щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту в розмірі 1 495,70 грн., не відповідає вимогам чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Отже, суд приходить до висновку, що положення спірного кредитного договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.228 ЦК України. А тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 1495,70 грн. слід відмовити.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про часткове порушення прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З платіжного доручення №367 від 09 квітня 2025 року вбачається, що при зверненні до суду АТ «Акцент-Банк», сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с.50).

Так як позов АТ «Акцент-Банк» задоволено частково (89,44%), то суд вважає за необхідне стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору в розмірі 2166,79 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 89, 141, 263-266, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Батумська, 11, , МФО 307770 заборгованість за кредитним договором у розмірі 12679,32 грн. та судовий збір в розмірі 2166,79 грн.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.06.2025 року.

Суддя Чирка С.С.