КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року

справа № 757/20354/18-ц

провадження № 22-ц/824/2503/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2023 року, постановлене під головуванням судді Підпалого В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини» про визнання інформації недостовірною, захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини, в якому просив визнати недостовірною інформацію, розповсюджену ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачами стосовно нього на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ), де було опубліковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме: «Невідомі спалили автомобіль Lexus адвоката ОСОБА_2 в Києві. Про це Українським Новинам повідомив сам адвокат. Автомобіль згорів у ніч на ІНФОРМАЦІЯ_5. На думку юриста, підпал його автомобіля є попередженням. Він стверджує, що в такий спосіб його намагаються залякати люди депутата Київської облради ОСОБА_1 , проти якого адвокат уже близько 15 років веде справу за фактом незаконного заволодіння об`єктом нерухомості на АДРЕСА_1 впевнений, що на цьому ОСОБА_1 не зупиниться, але підкреслив, що не боїться депутата. Для мене це шваль, а такі дії - це агонія ОСОБА_1 », - підкреслив адвокат. Він додав, що за фактом підпалу поліція відкрила кримінальне провадження». Визнати дії відповідачів щодо розповсюдження недостовірної інформації щодо позивача такими, що завдали шкоди його честі, гідності, діловій репутації; зобов`язати відповідачів спростувати неправдиву інформацію у спосіб, яким вона була поширена; стягнути з відповідачів солідарно на його користь моральну шкоду в розмірі 1 грн., судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що поширена відповідачами інформація має відверто образливий та наклепницький характер стосовно позивача, який немає по відношенню до підпалу автомобіля відповідача жодного відношення. Як наслідок розповсюджена інформація немає жодних ознак оціночного судження, оскільки такі дії були вчинені в стверджувальній формі, хоч і не підтверджені будь-якими доказами. В своїй сукупності вищенаведене вказує на наявність в діях відповідачів юридичного складу правопорушення сто воно поширення інформації, яка є недостовірною та призвела до порушення особистих немайнових прав позивача.

За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених особистих немайнових прав.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вимоги обґрунтовані тим, що із наявних матеріалів справи можна встановити, що ОСОБА_2 стверджує, що апелянт є винуватцем та безпосередньо причетним до підпалу автомобіля ОСОБА_2 , змість даної інформації містить конкретні фактичні дані, та поширення якої здійснено в стверджувальній формі. Зазначає, що вказана інформаціє містить конкретні фактичні дані, та поширення якої здійснено в стверджувальній формі. Дані вирази, завдали позивачу моральну шкоду, оскільки відомості набули широкого розголосу в суспільстві та зокрема серед оточення скаржника, з якими в останнього погіршилися стосунки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції було ухвалено з повним дослідженням матеріалів справи, є обґрунтованим та законним.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено в процесі судового розгляду, що поширення інформації, порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Стаття є відтворенням інформації, є дослівним відтворенням повідомлення фізичної особи, адвоката ОСОБА_2, що відповідно до вищезазначеної статті, звільняє Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини» від відповідальності.

У позовній заяві не зазначено, у чому полягає приниження честі, гідності позивача, відсутні докази завдання моральної шкоди, до того ж відсутнє обґрунтування суми заявленого відшкодування, що суд вважав достатньою підставою для відмови у задоволенні такої позовної вимоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на веб-сайті (ІНФОРМАЦІЯ_6), де було опубліковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме: «Невідомі спалили автомобіль Lexus адвоката ОСОБА_2 в Києві. Про це Українським Новинам повідомив сам адвокат. Автомобіль згорів у ніч на ІНФОРМАЦІЯ_5. На думку юриста, підпал його автомобіля є попередженням. Він стверджує, що в такий спосіб його намагаються залякати люди депутата Київської облради ОСОБА_1 , проти якого адвокат уже близько 15 років веде справу за фактом незаконного заволодіння об`єктом нерухомості на АДРЕСА_1 впевнений, що на цьому ОСОБА_1 не зупиниться, але підкреслив, що не боїться депутата. Для мене це шваль, а такі дії - це агонія ОСОБА_1 », - підкреслив адвокат. Він додав, що за фактом підпалу поліція відкрила кримінальне провадження».

Позивач вважає, що зазначена інформація не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність а також його ділову репутацію, оскільки наведена недостовірна інформація була поширена та доведена суспільству у такій формі та спосіб, що у людей (близьких родичів, членів сім`ї, співмешканців, колег та інших близьких людей, а також виборців позивача, читачів веб-сайту ТОВ «Інформаційне агенство «Українські новини») склалося враження про те, що позивач здійснив (здійснює) незаконні злочинні дії, в тому числі створює загрозу життю, здоров`ю та/або власності ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження щодо позивача. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Таким чином, особа, яка висловлює не факти щодо позивача, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.

Разом з тим, при розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено в процесі судового розгляду, що поширення інформації, порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини» є інформаційним агентством, права і обов`язки якого передбачені Законом України «Про інформаційні агентства».

Відповідно до ст. 26 Закону, продукція інформаційного агентства - це матеріалізований результат його діяльності, призначений для розповсюдження з метою задоволення інформаційних потреб громадян, юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 33 Закону, громадяни, юридичні особи, державні органи і органи місцевого самоврядування, а також їх уповноважені представники мають право вимагати від інформаційного агентства спростування розповсюджених про них відомостей, що не відповідають дійсності, принижують їх честь та гідність.

Спростування здійснюється інформаційним агентством, яке розповсюдило таку інформацію. Інформація, що не відповідає дійсності, має бути спростована як інформаційним агентством, так і розповсюджувачем цієї інформації. Відшкодування матеріальної і моральної шкоди за розповсюдження інформації, що спростовується, здійснюється у порядку, передбаченому законодавством.

Разом з тим, відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 35 Закону, інформаційне агентство, суб`єкти діяльності інформаційних агентств не несуть відповідальності за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси або являє собою зловживання свободою діяльності інформаційних агентств і правами журналіста, якщо ця інформація: одержана від інших інформаційних агентств або засобів масової інформації і є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих цими агентствами чи засобами масової інформації, та якщо вони були спростовані відповідно до статті 33 цього Закону; є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що оскільки стаття є відтворенням інформації, є дослівним відтворенням повідомлення фізичної особи, адвоката ОСОБА_2, що відповідно до вищезазначеної статті, звільняє Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини»від відповідальності.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не зазначено, у чому полягає приниження честі, гідності позивача, відсутні докази завдання моральної шкоди, до того ж відсутнє обґрунтування суми заявленого відшкодування, що є достатньою підставою для відмови у задоволенні такої позовної вимоги.

За викладених обставин, які відповідають наявним у справі доказам, та правового обґрунтування - колегія суддів дійшла висновку, що доводи скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновки суду першої інстанції, судове рішення є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 червня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді