ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді БондарЯ.М.

Суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач- Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ФОП ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Філатова Вікторія Костянтинівна на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року, ухвалене суддею Швець М.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення рішення складено 20 лютого 2025 року,

УСТАНОВИВ

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів за Договором про надання соціальних послуг на користь третьої особи від 20.09.2024 року у розмірі 13 000,00 гривень та судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1 211,20 гривень.

В обґрунтування позову зазначила, що 20.09.2024 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 , основним видом підприємницької діяльності якого є надання послуг догляду із забезпеченням проживання для осіб похилого віку та інвалідів та дядьком позивача - ОСОБА_3 , який діяв особисто як член родини, укладено Договір про надання соціальних послуг на користь третьої особи, а саме - ОСОБА_4 (підопічної) - щодо її стаціонарного догляду.

Вказаний договір було укладено строком на один місяць, він набрав чинності 20.09.2024 та діяв до 20.10.2024 року.

Згідно даного Договору, послуга щодо стаціонарного догляду ОСОБА_4 надавалась стаціонарно в приміщенні Виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , та її вартість становила 13 000 грн.

Датою здійснення плати за дану послугу визначено три календарні дні до числа укладання Договору, оплата мала здійснюватись із зазначенням даних Підопічного у призначенні платежу.

Під час укладення Договору керуюча пансіонатом ОСОБА_5 повідомила дядькові позивача - ОСОБА_3 , що крім суми в розмірі 13 000 грн необхідно також разово сплатити ще 2 500 грн за утримання ОСОБА_4 , вказавши, що у разі продовження перебування Підопічної у пансіонаті, у наступні рази треба буде доплачувати по 750 грн до кожного платежу (витрати на утримання Підопічної: мило, шампунь тощо).

На прохання ОСОБА_3 , який мав при собі лише готівкові кошти, позивачем 20.09.2024 о 16:50 на рахунок ФОП ОСОБА_2 здійснено переказ коштів в розмірі 15 500 грн, що підтверджується платіжною інструкцією.

18.10.2024, тобто за кілька днів до припинення дії Договору від 20.09.2024, ОСОБА_3 прибув до пансіонату з метою укладення з ФОП ОСОБА_2 нового Договору про надання соціальних послуг на користь своєї матері ОСОБА_4 . Проте новий Договір укладений не був, оскільки керуюча пансіонатом ОСОБА_5 , яка уповноважена діяти від імені ФОП ОСОБА_2 , цього дня була відсутня. Дядько позивача, який не є мешканцем м. Миколаєва, залишив пансіонат з наміром укласти новий Договір під час свого наступного приїзду до м. Миколаєва, який вій планував здійснити у найближчий час.

Оскільки укладений 20.09.2024 між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 . Договір діяв до 20.10.2024, на прохання ОСОБА_3 19.10.2024 позивачкою о 14:34 на рахунок ФОП ОСОБА_2 здійснено переказ коштів в розмірі 13 750 грн. Вказаний платіж було здійснено в якості оплати за надання ФОП ОСОБА_2 послуги щодо стаціонарного догляду ОСОБА_4 терміном на один місяць, а саме з 21.10.2024 - з наступного дня після припинення строку дії Договору від 20.09.2024.

Проте 21.10.2024 вранці дядькові зателефонували з пансіонату та повідомили про смерть матері, наслідком чого стало припинення надання ФОП ОСОБА_2 послуги зі стаціонарного догляду ОСОБА_4

22.10.2024 дядькові позивача готівкою було повернуто 750 грн, які потрібно було доплачувати щоразу із здійсненням кожного платежу за надання послуги зі стаціонарного догляду Підопічної.

Спілкуючись з керуючою пансіонату ОСОБА_5 щодо можливості повернення пансіонатом сплачених 19.10.2024 коштів за утримання ОСОБА_4 в розмірі 13 000 грн, дядько позивача отримав відмову. Після цього дядько запитав про можливість повернення хоча б частини коштів (8 000 грн), на що також отримав відмову.

Станом на даний час від ФОП ОСОБА_2 жодних повідомлень з питання щодо повернення коштів не надходило.

Відтак, за відсутності жодних діючих договорів щодо надання соціальних послуг на користь ОСОБА_4 позивача вважає отримані ФОП ОСОБА_2 19.10.2024 від неї грошові кошти в сумі 13 000 грн за надання протягом одного місяця з 21.10.2024 послуг зі стаціонарного догляду ОСОБА_4 , яка померла вранці ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що набуті без достатньої правової підстави та просила стягнути їх з відповідача на її користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задоволені частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 12 566,67 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят шість грн 67 коп) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 170,87 грн.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням через свого представника адвоката Філатову В.К. оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, представник відповідача ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у позові, судові витрати покласти на позивача.

При цьому, суд першої інстанції при розгляді даної справи невірно встановив, що договір про надання соціальних послуг припинив свою чинність 20.10.2024 р., так як відповідно до пункту 1 розділу V «Строк дії Договору, умови його продовження, припинення та розірвання» договору про надання соціальних послуг третій особі від 20.09.2024 р. договір діє до 20.10.2024 р., тобто припиняє чинність 19.10.2024 р

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав правової оцінки суперечливій поведінці позивача ОСОБА_1 безпідставно застосував статтю 1212 Цивільного кодексу України та не застосував пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача зазначає, що позивач визнає, що на момент здійснення оплати 19.10.2024 р. спірної суми апелянту не існувало договору про надання соціальних послуг ОСОБА_4 за той період, за який вона здійснювала оплату, хоч намір укласти такий договір і мав місце бути. Таким чином, станом на 19.10.2024 р. у позивача ОСОБА_1 було відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати 13000,00 грн. за перебування ОСОБА_4 у пансіонаті з 20.10.2024 р. по 20.11.2024 р., проте вона здійснила таку оплату, що свідчить про суперечливість її поведінки, оскільки згодом позивач посилається саме на відсутність договору як на підставу для повернення цих коштів як безпідставно набутих.

Представник ОСОБА_6 вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, позивач має право вимагати повернення сплачених нею 13000,00 грн. як набутих апелянтом без достатньої правової підстави, а відтак наявні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_6 , позивач ОСОБА_1 , посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та безпідставність і необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 20.09.2024 між ОСОБА_3 та відповідачем, ФОП ОСОБА_2 був укладений Договір про надання соціальних послуг на користь третьої особи, а саме ОСОБА_4 (а. с. 5-6).

Предметом Договору є надання Виконавцем соціальної послуги Підопічній із стаціонарного догляду (розділ І).

Згідно п.4 Розділу ІІ Договору, вартість соціальної послуги становить 13 000 грн за місяць. У разі припинення дії цього Договору з ініціативі Замовника або внаслідок смерті Підопічної здійснена оплата поверненню не підлягає.

Відповідно до п.1 Розділу V Договору, він набрав чинності за дати підписання його сторонами (20.09.2024) та діє до 20.10.2024.

Згідно з п.3 розділу V дія Договору припиняється, серед іншого, у разі закінчення строку його дії. Можливість продовження Договору в ньому не передбачена.

До матеріалів справи долучена платіжна інструкція № 0.0..1, згідно якої позивачка ОСОБА_1 20.09.2024 сплатила на користь ФОП ОСОБА_2 кошти у розмірі 15 500,00 грн. Призначення платежу сплата за ОСОБА_4 (а. с. 7).

Зі Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 04.11.2024, та Витягу з ЄРДР від 21.10.2024 року, суд встановив, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в пансіонаті для людей похилого віку (а. с. 9-10).

З платіжної інструкції № 0.0..1 встановлено, що позивач ОСОБА_1 19.10.2024 сплатила на користь ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 13 750 грн. Призначення платежу сплата за ОСОБА_4 (а.с. 8). Ці кошти позивач 19.10.2024 сплачувала з метою продовження дії Договору про надання соціальних послуг, оскільки як встановлено п.5 Розділу ІІ Договору, плата за соціальні послуги вноситься замовником щомісяця, датою здійснення плати за дану послугу визначено три календарні дні до числа укладання Договору, оплата мала здійснюватись із зазначенням даних Підопічного у призначенні платежу.

Як вбачається з п. 4 Розділу II Договору від 20.09.2024, у разі припинення дії Договору внаслідок смерті Підопічного здійснена оплата поверненню не підлягає.

Як встановлено судом Договір від 20.09.2024 про надання соціальних послуг на користь ОСОБА_4 діяв до 20.10.2024, автоматичного продовження строку його дії умовами самого Договору не була передбачена. Новий договір про надання соціальних послуг не було укладено. Підопічна ОСОБА_4 померла зранку 21.10.2024, тобто вже після закінчення строку дії Договору від 20.09.2024 та до укладення нового договору.

Матеріали справи містять Лист-претензію від 25.10.2024 адвоката Шоломона О. В, який діяв в інтересах позивача ОСОБА_1 , згідно якого, адвокат звернувся до ФОП ОСОБА_2 з проханням повернути отримані ним 19.10.2024 грошові кошти за стаціонарний догляд ОСОБА_4 в розмірі 13 000 грн (а. с. 11). Будь-яких відповідей на такий лист від ФОП ОСОБА_2 до матеріалів справи не долучено; позивач зазначила, що відповідач проігнорував зазначений лист.

Як встановлено з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, долученого до позову, видом діяльності ФОП ОСОБА_2 є надання послуг догляду із забезпеченням проживання для осіб похилого віку та інвалідів; надання послуг догляду із забезпеченням проживання для осіб з розумовими вадами та хворих на наркоманію; діяльність із догляду за хворими із забезпеченням проживання; надання соціальної допомоги без забезпечення проживання для осіб похилого віку та інвалідів (а. с. 13).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, на підставі досліджених та оцінених судом доказів, виходив з наявності юридичного факту подальшого надання соціальних послуг ОСОБА_4 , сплата позивачем за подальше перебування Підопічної в пансіонаті після спливу строку дії Договору.

При цьому, суд встановив, що послуга, у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , надавалася до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто протягом наступної доби після припинення дії Договору, тому ця послуга має бути сплачена, виходячи з засад розумності, співмірності та справедливості пропорційно розміру звичайної плати за таку послугу, яка була визначена Договором, що припинив свою дію 20.10.2024; тобто в розмірі 13 000,00 грн/30 днів х 1 день = 433,33 грн (в п. 4 розділу ІІ Договору, дія якого була припинена, вартість соціальної послуги визначалася в розмірі 13 000 грн за місяць). Іншу частину сплаченої позивачем суми та не повернутої відповідачем суми в розмірі 12 566,67 грн (13 000,00 грн - 433,33 грн) суд оцінив як безпідставно набуте майно.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами представника відповідача ОСОБА_6 , з огляду на таке.

Нормами ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відносини, що склалися між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про соціальні послуги».

Відповідно до положень ч.1 ст.22 Закону України «Про соціальні послуги» договір про надання соціальних послуг укладається в письмовій формі. Надання соціальних послуг без укладення договору здійснюється щодо послуг, які надаються одноразово, екстрено (кризово; ч.2 ст.22).

Згідно з ч.2 ст.23 цього ж Закону підтвердженням надання соціальних послуг екстрено (кризово) повнолітній особі є акт про надання соціальних послуг, що містить відомості про отримувача та надавача таких послуг, надані соціальні послуги, строки, дати їх надання.

Оскільки такий акт відповідач не надав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що надання таких послуг екстрено (кризово) не мало місце в цій ситуації.

Закінчення строку дії договору про надання соціальних послуг, крім випадків, передбачених частиною шостою статті 22 Закону України «Про соціальні послуги», є підставою для припинення їх надання (ч.2 ст.24).

Відповідно до ч.6 ст.22 зазначеного Закону продовження строку дії договору про надання соціальних послуг здійснюється за результатами оцінювання потреб особи/сім`ї у соціальних послугах; оцінювання потреб особи/сім`ї у соціальних послугах здійснюється не менш як за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору, якщо інше не передбачено таким договором.

Оскільки, жодна зі сторін про таку підставу продовження строку дії договору не заявила, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про припинення дії Договору 20.10.2024 та відсутності підстав для продовження строку його дії.

При цьому, суд встановив, що фактично відповідач не припинив надання послуг, оскільки Підопічна ОСОБА_4 залишилася після спливу строку дії Договору перебувати в пансіонаті, а позивач, зі свого боку 19.10.2024, сплатила за таке перебування грошові кошти у розмірі 13 750 грн. з наміром укласти новий договір після 20.10.2024.

Як встановлено судом, послуга Підопічній ОСОБА_4 надавалася протягом наступної доби після припинення дії Договору до 21.10.2024 та була припинена у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з положеннями ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За приписами ч.2 ст.1214 ЦК України та глави 13 розділу ІІІ Книги першої ЦК України випливає, що норми ст.1212 ЦК України стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошей.

Відповідно до норм частини першої статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок іншої особи поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, незалежно від того, чи було це результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Аналіз положень статті 1212 ЦК України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, що узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постановах Верховного Суду від 07.06.2018 (справа №212/3593/16-ц); від 20.03.2019 (№634/727/16-ц).

Разом з тим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

У розділі ІІ п.5 Договору про надання соціальних послуг на користь третьої особи від 20.09.2024 визначено, що плата за соціальні послуги вноситься Замовником щомісяця, дата здійснення щомісячного платежу три календарні дня до числа укладення цього Договору. Оплата здійснюється на підставі Договору із зазначенням даних Підопічного у призначенні платежу.

З платіжної інструкції № 0.0..1 встановлено, що позивач ОСОБА_1 19.10.2024 сплатила на користь ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 13 750 грн. Призначення платежу сплата за ОСОБА_4 (а.с. 8).

Оскільки строк дії Договору про надання соціальних послуг на користь третьої особи закінчувався 20 жовтня 2024 року, а сторона Замовника мала намір укласти новий Договір про надання соціальних послуг підопічній ОСОБА_4 21.10.2024, позивач попередньо здійснила оплату соціальної послуги, що не суперечить п.5 розділу ІІ Договору, проте оскільки Підопічна померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сторони Замовника відпали підстави для укладення нового Договору, а відтак, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування положень ч.1 ст.1212 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів.

Доводи представника відповідача про те, що суд першої інстанції невірно визначив останній день дії спірного Договору, яким на думку сторони відповідача є 19, а не 20 жовтня 2024 року, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 251 Цивільного кодексу України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з частиною другою статті 252 зазначеного Кодексу термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Так, згідно роз`яснень Міністерства юстиції України, які викладені у листі від 15.06.2020 р. №26245/14036-33-20/8.1.2, зазначено, що досить часто для визначення терміну з календарною датою вживаються прийменники до або по. При цьому законодавство не містить правил, якими варто керуватися при визначенні терміну у разі такого формулювання. Водночас в науковій літературі зазначається, що для позначення початкової і кінцевої дати, тобто певного періоду часу, у документах прийменник - з треба вживати в парі з прийменником - до. Інколи, щоб увиразнити входження певної дати до встановленого терміну, додають прислівник включно. Проте його вживання поряд з останньою датою недоречне. Прийменники до і по визначають кінцеву календарну дату чинності чи виконання чого-небудь, проте вони розрізняються сферами свого використання: до закріплений за офіційно-діловим стилем, а по за розмовним. Отже, в офіційному вжитку для визначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь потрібно вживати лише прийменник до.

У Договорі про надання соціальних послуг на користь третьої особи від 20.09.2024 року у п.1 розділу V вказано, що Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 20.10.2024, тобто останнім днем виконання цього Договору є дата 20 жовтня 2024 року.

Доводи сторони відповідача щодо суперечливої поведінки позивача не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки ніхто зі сторін не міг передбачити смерть Підопічної ОСОБА_4 21.10.2024, сторона ж Замовника мала намір і у подальшому користуватись послугами Виконавця соціальної послуги щодо збезпечення догляду і допомоги третій особі ОСОБА_4 , тому напередодні дня закінчення Договору - 19.10.2024 проплатила вартість послуги, яка у зв`язку зі смертю Підопічної вже не була необхідна, тобто підстава укладення нового Договору відпала.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процессуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються необхідності переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключно компетенцією суду, переоцінка доказів, діючим законодавством не передбачена.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки рішення суду залишено без змін відсутні підстави для перерозподілу судових витрат, понесені відповідачем витрати, пов`язані з апеляційним переглядом справи залишаються за ним.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ФОП ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Філатова Вікторія Костянтинівна залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 26 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: