КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/25239/24-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7258/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Євграфової Є.П.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т.В., у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року позивач - Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго», Підприємство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , однак своєчасно не сплачують за спожиті послуги, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23 831,92 грн, заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 21 857,91 грн; заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 900,91 грн; заборгованість по платі за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 445,15 грн; заборгованість по внескам за обслуговування вузлів комерційного обліку послуги з централізованого опалення у розмірі 148,87 грн та витрати пов`язані з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн та судовий збір за подання позову у розмірі 3 028,00 грн.

Крім того, позивач на підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 3 681,00 грн. Звертав увагу, що факт відсутності письмового договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою звільнення споживача від оплати послуг (а.с. 1-6, 158-162).

17 вересня 2024 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначав, що у справі відсутні докази укладення сторонами договору надання послуг або що відповідачі у спірний період були власниками квартири, а розрахунок заборгованості позивачем складений помилково (а.с. 145-149).

15 жовтня 2024 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшли заперечення на позовну заяву, заперечував проти витребування доказів за клопотанням позивача, просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 170-175).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 3681,00 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 23 831,92 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 21 857,91 грн; заборгованість по платі за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії 900,91 грн; заборгованість за по платі за абонентське обслуговування за постачання гарячої води 445,15 грн; заборгованість по внескам за обслуговування вузлів комерційного обліку послуги з централізованого опалення в розмірі 148,87 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Київтеплоенерго» судовий збір в сумі 3028,00 грн та 43,00 грн витрат пов`язаних з отриманням інформації (а.с. 179-184).

Не погодившись з рішенням районного суду, 24 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 198-203).

Апеляційну скаргу мотивував тим, що оскаржуване рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим.

Вказував, що місцевий суд не звернув уваги на відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачами, адже останні не укладали жодного договору щодо жилого-комунальних послуг з КП «Київтеплоенерго».

Зазначав, матеріали справи не містять доказів переходу права вимоги до позивача за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води спожитих до 01 травня 2018 року, оскільки до договору цесії від 11.10.2018 не долучено додатків.

Додав, що суд не звернув уваги, що у справі відсутні докази, які б свідчили про те, що відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_2 , або є користувачами житлово-комунальних послуг.

Вважав, що сам факт підключення будинку до мереж теплопостачання не підтверджує факт надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Посилався також на те, що розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період до 01.05.2018, обраховано за інший період, а саме 01.11.2017 по 31.03.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Відповідач ОСОБА_1 є апелянтом у цій справі, а відтак мав вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.

При цьому, суд апеляційної інстанції повідомив учасників судового розгляду про розгляд справи апеляційним судом у порядку спрощеного позовного провадження, забезпечивши можливість подати до апеляційного суду доводи та заперечення (а.с. 222-233).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вжив усіх можливих заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи апеляційним судом.

У справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З реєстру територіальної громади м. Києва вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованими значаться ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської райдержадміністрації № 113944247 від 12 червня 2024 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 09 серпня 1984 року по теперішній час (а.с. 129 зворот)

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідачі вказували місце проживання АДРЕСА_1 , а отже, є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та постачання теплової енергії.

ПАТ «Київенерго» визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України № 1198-VІІ від 10 квітня 2014 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01 липня 2014 року.

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги № 602-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до споживачів теплової енергії, комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, в частині їх зобов`язання перед кредитором оплати неустойки (пеня та/або штраф), 3% річних, інфляційні нарахування, судові та інші витрати, витрати на адвокатські послуги, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладання цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачами обов`язків з оплати спожитої теплової енергії та/або комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та є предметом судового розгляду або підтверджені судовими рішеннями, як такі, що підлягають стягненню із споживачів (а.с. 103).

Згідно додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року до переліку споживачів послуг централізованого опалення та зобов`язань, право вимоги яких відступається, увійшла ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем послуг та має заборгованість 3 681,00 грн. з централізованого опалення (а.с. 13).

Також позивачем надано акти прийняття теплового вузла обліку та готовність до роботи в будинку АДРЕСА_3 (а.с. 92-101).

До позовної заяви було додано розрахунок заборгованості на підставі договору відступлення за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 особовий рахунок № НОМЕР_1 , за період з листопада 2017 року по березень 2024 року, згідно з яким, у період з 01 листопада 2017 року по утворилась заборгованість та станом на 31 травня 2018 року становила 3 681,00 грн за послуги централізованого опалення (а.с. 11-12).

При цьому, колегія суддів враховує доводи скаржника про те, що у даному розрахунку заборгованості зазначений період з листопада 2017 року по березень 2024 року, в той час, як позивач набув право вимоги за договором цесії лише до 01 травня. Однак з даного розрахунку вбачається, що заборгованість до травня 2018 року виникла у листопаді 2017 року та на кінець квітня 2018 року вихідне сальдо становило 3959,63 грн та з урахуванням сплати споживачем 278,63 грн перераховано кінцеве вихідне сальдо до розміру 3681,00 грн, і вказана сума не змінювалася у подальшому, а тому врахування у розрахунку заборгованості більшого періоду не свідчить про неправильність нарахування заборгованості до травня 2018 року.

Згідно з розрахунком заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким відповідачі користуються послугами, але не в повному обсязі виконують зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги, в результаті чого за період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року включно утворилася заборгованість у розмірі 23 831,92 грн (а.с. 14-15).

Згідно з розрахунком заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким відповідачі користуються послугами, але не в повному обсязі виконують зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги, в результаті чого за період листопада 2021 року по березень 2024 року включно утворилася заборгованість у розмірі 21 857,91 грн (а.с. 16).

Згідно з розрахунком заборгованості за абонентське обслуговування постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким відповідачі користуються послугами, але не в повному обсязі виконують зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги, в результаті чого за період з листопада 2021 року по березень 2024 року включно утворилася заборгованість у розмірі 900,91 грн (а.с. 17).

Згідно з розрахунком заборгованості за внески за обслуговування вузлів комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким відповідачі користуються послугами, але не в повному обсязі виконують зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги, в результаті чого за період з березня 2020 року по березень 2024 року включно утворилася заборгованість у розмірі 148,87 грн (а.с. 18-19).

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила).

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Таке за змістом положення містила ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону чинній до 10 грудня 2017 року.

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилався на те, що він не укладав договору з позивачем.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги.

Більше того, 28 березня 2018 року в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання КП «Київтеплоенерго», як виконавцем, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Повідомленням визначено, що відповідно до норм ст. 634 ЦК України, договір приєднання вважається акцептованим усіма споживачами, які у встановленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів, що він чи ОСОБА_2 , відмовлялися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії та їх було відключено від постачання вказаних послуг.

При цьому, самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (п. 25 Правил).

Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку або не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Звертаючись з позовом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 3 681,00 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 23 831,92 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії 21 857,91 грн; заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 900,91 грн; заборгованість по платі за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 445,15 грн; заборгованість по внескам за обслуговування вузлів комерційного обліку послуги з централізованого опалення у розмірі 148,87 грн, на підтвердження чого надав відповідні розрахунки заборгованості за кожен місяць наданих послуг (а.с. 11-12, 14-19).

Як вже зазначалось, посиланням скаржника на збільшений період у розрахунку заборгованості за період до травня 2018 року, надано відповідну оцінку та встановлено обставини формування заборгованості у той період, який зазначений у прохальній частині позовної заяви, та відсутність подальших змін у сумах заборгованості.

Відповідачем не надано доказів сплати грошей за фактично отримані житлово-комунальні послуги у зазначений період на погашення заборгованості, про застосування положень ст. 267 ЦК України, як підставу відмови в позові відповідач не заявляв, тому колегія суддів визнала підставним виконаний позивачем розрахунок заборгованості за надані комунальні послуги.

Отже, позивач надавав послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи, а відповідач в свою чергу належним чином не виконував обов`язок зі сплати вказаних послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість, тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за отримані послуги.

Інші доводи апелянта не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції їх відхиляє.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

Є.П. Євграфова