КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9698/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 червня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Жука М.В. в м. Київ 04 березня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 7305070 від 08 березня 2023 року в сумі 20950 грн., покласти на відповідача судові витрати в розмірі 2422,40 грн. судового збору.

Позов мотивував тим, що 08 березня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7305070, згідно з умовами якого відповідач отримав 5000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (додаток № 1 до кредитного договору) платежі на повернення кредиту та сплати комісії та процентів відповідачем внесено не було. ТОВ «Мілоан» усі зобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договору, виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленому договором.

26 липня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 101-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу в тому числі право вимоги від відповідача коштів за кредитним договором 7305070 від 08 березня 2023 року.

Суму та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 7305070 від 08 березня 2023 було передано позивачу від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення права вимоги № 101-МЛ від 08 березня 2023 року. Сума заборгованості відповідача становить 20950 грн. відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги, з них прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5000 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 15000 грн., прострочена заборгованість за комісією 950 грн.

Позивачем була направлена відповідачу письмова претензія про погашення заборгованості вих. № 22906878/233 від 22 липня 2024 року, яка ним задоволена не була.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» 20950 грн. заборгованості та 2422,40 грн. судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 10000 грн., розподіл судових витрат провести відповідно до вимог ЦПК України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що проаналізувавши умови кредитного договору № 7305070 від 08 березня 2023 року, вбачається, що фактично відповідачем був наданий кредит в сумі 5000 грн., тобто заборгованість, яка начебто утворилась за даним договором, в чотири рази більша за суму, яку отримав позичальник (відповідач). Отже, розмір кредиту не може бути більшим, ніж 5000 грн., які позивач надав в якості кредиту відповідачу, а цивільні правовідносини мають ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми, підписуючи процентну ставку, пеню, штрафи, тощо стає надмірним тягарем для боржника та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Звертав увагу, що в додатку № 1 (графік платежів за договором про споживчий кредит) до договору про споживчий кредит № 7305070 позивачем розрахований пункт, за яким до суми кредиту додано комісію за надання кредиту в розмірі 950 грн., дана послуга є такою, що не може підлягати зустрічній оплаті з боку позичальника.

Наводив правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року в справі № 666/4957/15-ц про те, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Посилався на правові висновки, викладені в п. 91 постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц, згідно яких, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку, та одночасно зазначила, що припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Наводив зміст ст. 1056-1 ЦК України, згідно якої ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, при цьому для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідні правові висновки щодо застосування зазначених норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» наведені у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 664/1261/16-ц, від 27 січня 2020 року в справі № 754/6091/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19.

Посилався на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18, згідно яких з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Вказував, що згідно з умовами кредитного договору, знижена відсоткова ставка за користування кредитом становить 3 % щоденно за користування кредитом та пільговим періодом 15 днів зі сплатою 2 %, а реальна річна процентна ставка 1109 % річних, що, на переконання відповідача, є непомірним тягарем як для споживача фінансових послуг. Позивач просить суд стягнути відсотки в розмірі 15000 грн., що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту 5000 грн., а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційній, а у каральній, штрафній функції, при цьому сума нарахованих в такому порядку відсотків є вочевидь непропорційна річній процентній ставці до суми зобов`язання та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 зазначив, що з огляду на ч. 4 ст. 42 Конституції України участь в договорі споживача як слабшої сторони звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З огляду на наведене, відповідач при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, встановивши неспіврозмірність нарахованих відсотків по невиконаному зобов`язанню відповідача, враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності вважає, що суд може в такому випадку зменшити розмір відсотків до розміру заборгованості по кредиту, а саме до 5000 грн., і таким чином загальна сума заборгованості повинна становити 10000 грн.

Також Законом України «Про споживче кредитування» нормативно зазначено, що максимальна сума пені, штрафів за прострочення споживачем кредитних зобов`язань по споживчому кредиту не може перевищувати подвійної суми по договору кредитування та не може бути збільшена.

Отже, вказані вимоги позивача про стягнення заборгованості є незаконними, а суд першої інстанції не звернув увагу на ці обставини.

Від позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наводив власні спростування доводів апеляційної скарги.

Вказував, що відповідно до чинного законодавства всі дії позивача є правомірними, оскільки в своєму позові він не має наміру стягнути з відповідача штрафу, санкції чи пеню, що заборонено в період дії воєнного стану, а лише тіло кредиту, прострочену заборгованість за сумою відсотків та прострочену заборгованість за комісією. Дані вимоги заявлені в межах чинного законодавства і не є порушенням.

Щодо стягнення комісії за кредитним договором, звертав увагу, що відповідно до п. 1.5.1 договору про споживчий кредит № 7305070 від 08 березня 2023 року комісія за надання кредиту нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово. ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» є не банком, а небанківською фінансовою установою, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону України «Про банки та банківську діяльність». Законом України «Про споживче кредитування» не забороняється встановлювати в договорі комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, до договору про споживче кредитування може бути включена умова щодо сплати комісії за надання кредиту. Крім того, укладаючи кредитний договір, відповідач повинен був достовірно знати про його умови та про наслідки невиконання умов кредитного договору, повинен був діяти добросовісно, а підписавши договір, погодився з його умовами та взяв на себе зобов`язання, передбачені договором, в тому числі щодо сплати комісії за надання кредиту.

Вказував, що встановлення ТОВ «Мілоан» у кредитному договорі комісії не суперечить закону. Умова договору щодо обов`язку сплачувати комісію за надання кредиту недійсною визнана не була. За таких обставин позивач має право вимагати здійснення заборгованості з комісійної винагороди.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору від 08 березня 2023 року № 7305070 ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 5000 грн., однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за договором від 08 березня 2023 року № 7305070 належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача станом на час укладення договору про відступлення права вимоги дорівнює - 5000 грн. за тілом кредиту, 15000 - за відсотками, 950 грн - за комісією, та яка підлягає стягненню з нього на користь позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», якому було відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги від 26 липня 2023 року № 101-МЛ.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи встановлено судом, 08 березня 2023 року ОСОБА_1 на сайті miloan.ua створив та заповнив анкету-заяву на кредит № 7305070, в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, рік народження, номер мобільного телефона та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту та щомісячний дохід, надав згоду, щодо правил кредитування (а. с. 13 зворот).

Анкета-заява на кредит № 7305070 також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви № 7305070. Крім того, анкета-заява на кредит № 7305070 містить погоджені умови кредитування, а саме: замовлена сума - 7000 грн.; замовлений строк - 15 днів, погоджена сума - 5000 грн.; погоджений строк - 15 днів; комісія за надання - 19,0 % одноразово; ставка процентів 2,00 % за кожен день користування (а. с. 14).

З договору про споживчий кредит від 08 березня 2023 року № 7305070, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , вбачається, що сторони уклали договір на підставі пропозиції кредитодавця, яка розміщена в його інформаційно-телекомунікаційній системі та доступна через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, на наступних умовах.

Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній пунктом 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (пункт 1.1 Договору).

Сума кредиту становить 5000 грн. (пункт 1.2).

Кредит надається строком на 105 днів з 08 березня 2023 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів (пункт 1.3). Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 23 березня 2023 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 21 червня 2023 року (дата остаточного погашення заборгованості).

Згідно пункту 1.4 Договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу - 23 березня 2023 року, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості - 21 червня 2023 року.

Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 2450 грн. (1,637,467 % річних), загальні витрати позичальника за весь строк кредитування складають 15950 грн. в грошовому виразі та 1109,00 % річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 7450 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк кредитування складає 20950 грн. (пункт 1.5. Договору).

Комісія за надання кредиту - 950 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1 договору).

Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду - 1500 грн (за ставкою 2,00 % за день.)

Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду - 13500 грн. (за стандартною процентною ставкою 3,00 % за день).

Тип процентної ставки - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2, 2.3 цього договору (пункт 1.6. Договору).

Позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1 - 1.5.3 договору в термін (дату), вказаний у п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною в п. 1.5.2, в сумі та на умовах, визначених в п. 2.3 договору (пункт 2.2.1).

Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору (пункт 2.2.2.).

Згідно п. 2.4.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення, згідно п. 1.4 договору. Завершення пільгового періоду не призводить до порушення строків (прострочення) виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати інших платежів. Закінчення поточного періоду призводить до порушення та прострочення виконання грошових зобов`язань позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4, п. 3.2.5, 3.2.6 договору.

Згідно п. 2.4.2 договору у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати остаточного погашення заборгованості) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, у тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитора,встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту. Сплата заборгованості в останній день строку кредитування (дату остаточного погашення заборгованості) не тягне настання негативних наслідків для позичальника, якщо кредитодавець в цей день отримає кошти або інформаційне повідомлення про зарахування платежу. Сплата заборгованості після спливу строку кредитування є підставою виникнення у позичальника додаткових обов`язків щодо сплати пені та/або процентів, згідно розділу 4 договору.

Відповідно до додатків № 1 та № 2 до договору про споживчий кредит від 08 березня 2023 року № 7305070 (графік платежів, паспорт споживчого кредиту) встановлено дату платежу 21 червня 2023 року, кількість днів у розрахунковому періоді - 105, до сплати: кредит в сумі 5000 грн., комісія за надання кредиту в сумі 950 грн., проценти в сумі 15000 грн., разом 20950 грн. (а. с. 11 зворот, а. с. 12).

На підтвердження підписання відповідачем договору про споживчий кредит від 08 березня 2023 року № 7305070 до матеріалів позовної заяви додано довідку про ідентифікацію, згідно з якою ОСОБА_1 акцепт договору здійснив шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора «S28516» 08 березня 2023 року о 18:41:12, який відправлено на номер телефону НОМЕР_1 (а. с. 13).

Згідно платіжного доручення від 08 березня 2023 року № 95269036, 08 березня 2023 року ТОВ «Мілоан» здійснено перерахування на картковий рахунок відповідача коштів в сумі 5000 грн. (а. с. 14 зворот).

Згідно договору відступлення прав вимоги від 26 липня 2023 року № 101-МЛ, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та витягу з реєстру боржників до цього договору ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 08 березня 2023 року № 7305070 (а. с. 17- 22).

Згідно з випискою з особового рахунку за Кредитним договором від 08 березня 2023 року № 7305070 та відомістю про щоденні нарахування та погашення, тіло кредиту становить 5000 грн., проценти - 15000 грн., комісія за кредит - 950 грн., разом - 20950 грн. (а. с. 15 - 16).

22 липня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направило на поштову адресу відповідача претензію про погашення заборгованості за кредитним договором від 08 березня 2023 року № 7305070 протягом 3 (трьох) днів, в якій також повідомило про відступлення йому прав вимоги за вказаним кредитним договором первісним кредитором (а. с. 22 зворот).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності станом на час укладення договору від 30 листопада 2021 року між сторонами, і який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено і відповідачем в апеляційній скарзі визнається, що ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено електронний договір від 08 березня 2023 року № 7305070, на виконання умов укладеного з відповідачем договору від 08 березня 2023 року № 7305070 ТОВ «Мілоан» надало ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 5000 грн., обов`язок з повернення яких, а також відсотків у розмірі 5000 грн., на користь нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», також визнається ОСОБА_1 (аркуш 5 апеляційної скарги).

Як вбачається з аналізу апеляційної скарги, її доводи зосереджені на запереченні суми нарахованих відсотків в розмірі 15000 грн., який відповідач вважав безпідставною та значно завищеною, а також комісії за надання кредиту в розмірі 950 грн., посилаючись на те, що комісія не може встановлюватися за дії, які є обов`язком банку за кредитним договором.

Оцінюючи дані доводи, апеляційний суд враховує, що зі змісту укладеного кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про комісію за надання кредиту.

Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати комісії, розмір якої визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору.

ОСОБА_3 не скористався правом, наданим йому ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», щодо права споживача протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Натомість ОСОБА_3 погодився зі своєї сторони на такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Договір про споживчий кредит № 7305070 від 08 березня 2023 року або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником.

Враховуючи наведене, не є підставами для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги, що позивач просить суд стягнути відсотки в розмірі 15000 грн., що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту 5000 грн., а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційній, а у каральній, штрафній функції, при цьому суму нарахованих в такому порядку відсотків є вочевидь непропорційна річній процентній ставці до суми зобов`язання та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Оскільки умови кредитного договору були погоджені сторонами та в судовому порядку повністю або частково недійсними не визнавались, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції про задоволення позову посилання відповідача у апеляційній скарзі на Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, згідно яких, з огляду на ч. 4 ст. 42 Конституції України участь в договорі споживача як слабшої сторони звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З огляду на те, що позивачем нарахування процентів здійснювалося в межах строку кредитування, апеляційний суд відхиляє як нерелевантні посилання відповідача в апеляційній скарзі на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/22, від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16, згідно яких, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно графіку платежів за договором про споживчий кредит № 7305070 від 08 березня 2023 року, який є додатком до даного договору, датою платежу є 21 червня 2023 року, кількість днів у розрахунковому періоді - 105 днів, проценти за користування кредитом - 15000 грн., загальна вартість кредиту - 20950 грн. (а. с. 11 зворот), а з відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що проценти за кредитним договором № 7305070 у період з 08 березня 2023 року по 21 червня 2023 року нараховувалися згідно положень договору про поточний період кредитування. Пункт 4.2 кредитного договору стосується нарахування процентів з наступного дня за датою спливу строку кредитування, тобто після завершення поточного періоду, і є правом кредитодавця. Таких нарахувань кредитодавцем не здійснювалося (а. с. 18).

Оскільки заборгованість за кредитним договором стягується лише за тілом кредиту та відсотками за період користування кредитом, а штрафні санкції до стягнення не заявлені та відповідно не задоволені судом першої інстанції, не приймаються як безпідставні посилання відповідача в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 902/417/18 в постанові від 18 березня 2020 року, згідно яких, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника; з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Апеляційний суд зауважує, що в даному випадку ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не нараховувало будь-яких штрафних санкцій у вигляді неустойки (штрафу, пені) і не зазначало її в складових заборгованості, заявленої до стягнення, і відповідно судом першої інстанції штрафні санкції стягнуті не були. Предметом даного позову є стягнення заборгованості за тілом кредиту, простроченою заборгованістю за сумою відсотків та комісією.

Апеляційний суд також враховує, що ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

З урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, відсотки з 25 грудня 2023 року мають нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5 %.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом у загальній сумі 15000 грн. та щоденною процентною ставкою 2 % розраховані за 08 березня 2023 року по 21 червня 2023 року включно, тобто до набрання законної сили новою редакцією ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відтак законодавче обмеження щоденної процентної ставки в даному випадку застосуванню не підлягає.

Апеляційний суд не може погодитися з посиланням відповідача в апеляційній скарзі на нерелевантні правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 20 лютого 2019 року в справі № 666/4957/15-ц, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника, оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником, оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Апеляційний суд враховує, що такі правові висновки сформульовані Верховним Судом щодо правовідносин, які мали місце до зміни законодавства в сфері споживчого кредитування та до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» та прийнятих на його підставі підзаконних нормативно-правових актів, зокрема Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України від 11 лютого 2021 року № 16.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11 лютого 2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 5 Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил.

Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил).

Аналізуючи умови кредитного договору № 7305070 від 08 березня 2023 року, апеляційний суд приходить до висновку про правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено одноразове нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів. Інформація про таку комісію зазначена також в паспорті споживчого кредиту, з яким ознайомлювався відповідач перед укладенням кредитного договору.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, який в подальшому підтримувався Верховним Судом, зокрема, в постанові від 24 травня 2024 року в справі № 461/2735/23 (провадження № 61-16948св23).

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.