КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року місто Київ.

Справа №757/6642/22-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8511/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Сушко Л.П.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою Руденка Олександра Олександровича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 листопада 2024 року (постановлену у складі судді Головко Ю.Г.)

у справі за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

В провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

09.10.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача Соколової О. П. про заміну відповідача у справі з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській обл., 24.07.2002, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 757/6642/22-ц за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

17.11.2023 судом було ухвалено заочне рішення, яким позовну заяву Фірми «Т. М. М.» - ТОВ до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було задоволено. Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Руденко О. О. було подано до суду заяву від 12.06.2024 про перегляд заочного рішення.

28.06.2024 судом постановлено ухвалу про прийняття заяви представника відповідача Руденка О. О. про перегляд заочного рішення від 17.11.2023 у справі за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

09.09.2024 судом скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2023 у справі №757/6642/22-ц за позовом Фірми «Т.М.М.» - ТОВ до ОСОБА_2 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін 06.11.2024.

До заяви про перегляд заочного рішення від 12.06.2024 було додано копію Договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2018, зареєстрованого в реєстрі № 1162. Відповідно до зазначеного Договору власником квартири є ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 2.5. Договору про надання послуг № 203ж/Зв59-09 від 11.12.2009, укладеного між Фірма «Т. М. М.»-ТОВ та ОСОБА_2 (копія договору міститься в матеріалах справи а.с. 12-13) власник зобов`язується у випадку відчуження квартири повідомити про це підприємство (Фірма «Т. М.М.» - ТОВ) для забезпечення укладання з наступним власником квартири договору. Однак, ОСОБА_2 не було виконано даний обов`язок.

На дату звернення позивача із позовною заявою до суду у Фірми «Т. М. М.» - ТОВ не було інформації про зміну власника квартири АДРЕСА_2 . Крім того, від ОСОБА_2 не надходило жодних заяв про розірвання Договору № 203ж/Зв59-09 від 11.12.2009, у зв`язку зі зміною власника (споживача). Всі рахунки за послуги, надані Фірмою «Т. М.М.» - ТОВ по квартирі АДРЕСА_3 , які були додані до позовної заяви, були виставлені на ім`я ОСОБА_2 як відомого власника квартири, з яким укладено Договір про надання послуг.

Таким чином, про факт продажу (зміни власника) квартири АДРЕСА_3 , позивачу стало відомо лише з моменту прийняття ухвали від 28.06.2024 та відповідно отримання заяви про перегляд заочного рішення, до якої саме і було додано Договір купівлі-продажу квартири № 166 від 06.07.2018, зареєстрованого в реєстрі № 1162, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд замінити первісного відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_3 , як власника квартири відповідно до Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.10.2024 №397264947.

06.11.2024 представник ОСОБА_2 - адвокат Руденко Олександр Олександрович подав заяву про компенсацію судових витрат відповідно до ч. 5 ст. 51 ЦПК України, які складаються із судового збору в сумі 605,60 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 43000,00 грн.

В обґрунтування вказаного клопотання представник посилається на ту обставину, що дії позивача внаслідок яких ОСОБА_2 були понесені вказані витрати, є необґрунтованими в розумінні ч. 5 ст. 51 ЦПК України, оскільки позивач мав об`єктивну можливість перед поданням позову визначити хто саме споживав комунальні послуги, хто є дійсним власником квартири та у зв`язку з цим, хто є належним відповідачем за позовом.

Після звернення із заявою про перегляд заочного рішення суду, та прийняття ухвали від 09.09.2024 про скасування заочного рішення суду, позивач прийняв рішення про заміну неналежного відповідача і тим самим визнав, що всі позовні вимоги були адресовані не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Також в клопотанні вказано, що внаслідок необґрунтованих дій позивача ОСОБА_2 змушена була звернутись за професійною правничою допомогою адвоката, нести незручності у зв`язку із арештом її банківських рахунків та витрачати свій час на їх вирішення, що, в свою чергу, спричинило понесення нею значних фінансових витрат.

Печерський районний суд м. Києва ухвалою від 06 листопада 2024 року клопотання представника позивача Соколової Олександри Петрівни про заміну відповідача у справі за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнив.

Замінив неналежного відповідача у справі ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_3 .

Клопотання адвоката Руденка Олександра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 про компенсацію судових витрат, залишив без задоволення.

Не погодившись із такою ухвалою в частині залишення клопотання про компенсацію судових витрат без задоволення, Руденко О.О. в інтересах ОСОБА_2 23 лютого 2025 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення клопотання адвоката Руденка О.О. про компенсацію судових витрат у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини, які є недоведеними, у зв`язку з чим дійшов до помилкових висновків, допустив порушення норм процесуального права та невірно застосував норми матеріального права.

Вказує, що суд залишив поза увагою доводи ОСОБА_2 про те, що перед відчуженням квартири ОСОБА_2 отримувала від позивача відповідну довідку про відсутність заборгованості про спожиті комунальні послуги та інші послуги. За звичаєм ділового обороту отримання таких довідок перед продажем квартири є стандартною процедурою, а тому управляюча компанія не могла не знати про зміну власника квартири. На це вказує також те, що позивач формував рахунки за заборгованість не тільки ОСОБА_2 , а й новому власнику квартири - ОСОБА_3 .

Крім того відомості про продаж квартири містяться у відкритому доступі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Звертає увагу, що у період з 2018-2020 років позивач отримував платежі за комунальні послуги не від ОСОБА_2 , а від іншої особи.

Вищезазначене, на думку скаржника, підтверджує необґрунтованість та недобросовісність дій позивача, внаслідок яких ОСОБА_2 була змушена звернутись за професійною правничою допомогою адвоката, нести незручності в наслідок арешту її банківських рахунків та витрачати свій час на їх вирішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 6 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

17 червня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яким позивач просив ухвалу в оскаржуваній частині залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вказує, що дії позивача були цілком обґрунтовані, адже це саме ОСОБА_2 не виконала умови Договору, укладеного мі нею та Товариством, відповідно до якого власник квартири, у випадку її відчуження, зобов`язується повідомити про це підприємство для забезпечення укладення з наступним власником квартири договору. до позивача також не надходило жодних заяв про розірвання Договору про надання послуг у зв`язку зі зміною власника. Про факт змінення власника позивачу стало відомо в кінці червня 2024 року - коли було прийнято судом першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення.

Зазначає, що сплата за комунальними послугами іншою особою не може вказувати на зміну власника квартири.

У судове засідання учасники справи чи їхні представники не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами доставки судової повістки до електронних кабінетів системи «Електрониий суд» представника ОСОБА_2 - Руденка О.О. та Фірми «Т.М.М.» - ТОВ.

Представник позивача подав до суду клопотання, яким просив відкласти розгляд справи у зв`язку з перебуванням представника у відпустці.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні, а явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 виснував, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи зазначене, та те, що сторона позивача реалізували своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 09.09.2024 судом постановлена ухвала про скасування заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2023 у справі №757/6642/22-ц за позовом Фірми «Т.М.М.» - ТОВ до ОСОБА_2 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Підставою для скасування заочного рішення суду від 09.09.2024 стало встановлення того факту, що ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_3 відповідно до Договору купівлі-продажу квартири № 166 від 06.07.2018, зареєстрованого в реєстрі № 1162.

В порушення п. 2.5. Договору про надання послуг № 203ж/Зв59-09 від 11.12.2009, укладеного між Фірма «Т. М. М.» - ТОВ та ОСОБА_2 , яким власник зобов`язувався у випадку відчуження квартири повідомити про це підприємство (Фірма «Т. М.М.» - ТОВ) для забезпечення укладання з наступним власником квартири договору, ОСОБА_2 не було виконано даний обов`язок.

Залишаючи заяву про стягнення судових витрат без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що не знайшло свого підтвердження посилання заявника на ту обставину, що такі витрати заявником були понесені внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

За змістом ст.15, ст.16 ЦК України, ст.4, ст.13, ст.49, ст.51 ЦПК України право на звернення до суду з позовом є абсолютним. Якщо особа вважає, що її права, свободи чи законні інтереси порушені, вона самостійно визначає предмет та підстави позову, а також особу, яка, на її думку, має відповідати по заявленим вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Відповідно до ч.5 ст.51 ЦПК України відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частиною 9статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

В ухвалі Верховного Суду від 06 вересня 2018 року по справі № 552/2378/17 викладений правовий висновок про те, що «Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі».

За змістом ст.175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги і зобов`язаний зазначити сторін, інших учасників справи та зміст позовних вимог щодо кожного з них, а суд, згідно вимог п.4 ч.2 ст.197 ЦПК України вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, яка повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Як зазначено вище, відповідно до п. 2.5. Договору про надання послуг № 203ж/Зв59-09 від 11.12.2009, укладеного між Фірма «Т. М. М.» - ТОВ та ОСОБА_2 , Власник зобов`язується у випадку відчуження квартири повідомити про це підприємство (Фірма «Т. М.М.» - ТОВ) для забезпечення укладання з наступним власником квартири договору.

Як встановлено судом першої інстанції і сторонами це не заперечується, ОСОБА_2 зазначений обов`язок не виконала, не повідомивши Товариство про нового власника квартири, Договір про надання послуг не розірвала. Разом з тим ОСОБА_2 стверджує, що позивач мав можливість та зобов`язаний був самостійно дізнатись про зміну власника квартири.

Апеляційний суд, з урахуванням того, що заявниця прийняла на себе обов`язок повідомляти про зміну власника, вважає недоречними доводи про те, що позивач повинен був з`ясувати нового власника через державні реєстри, а також не може визнати, що подача позову до ОСОБА_2 відбулася внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що на зміну власника вказувала видача довідки про відсутність заборгованості по комунальним послугам та факт сплати комунальних послуг не ОСОБА_2 , а іншою особою, оскільки такі обставини не можуть слугувати доказом належного повідомлення позивача про зміну власника квартири, а лише є припущеннями скаржника з власною інтерпретацією вказаних обставин.

Апеляційний суд також відхиляє посилання скаржника на наявність інформації про нового власника квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач, уклавши Договір про надання послуг № 203ж/Зв59-09 від 11.12.2009 з ОСОБА_2 , з огляду на презумпцію правомірності правочину, мав обґрунтовані сподівання на належне виконання ОСОБА_2 зобов`язань, передбачених даним договором, а саме повідомлення про зміну власника квартири.

28.06.2024 судом постановлено ухвалу про прийняття заяви представника відповідача Руденка О. О. про перегляд заочного рішення від 17.11.2023 у справі за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

09.09.2024 судом скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2023 у справі №757/6642/22-ц за позовом Фірми «Т.М.М.» - ТОВ до ОСОБА_2 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін 06.11.2024.

09.10.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача Соколової О. П. про заміну неналежного відповідача у справі.

Отже, після того, як Товариство дізналось про зміну власника квартири, позивачем подано заяву про заміну неналежного відповідача.

Наведені обставини не дають підстав стверджувати, що позивач свідомо діяв недобросовісно (необґрунтовано) у частині визначення відповідача по справі, адже сам по собі факт звернення до суду із позовом за захистом порушеного права, навіть і до неналежного відповідача, не може свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу, а скаржником не наведені обґрунтовані обставини та належні докази недобросовісних дій позивача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні заяви. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни ухвали районного суду відсутні.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Руденка Олександра Олександровича в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення .

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

Л.П. Сушко