єдиний унікальний номер справи 546/569/24
номер провадження 2/546/46/25
РІШЕННЯ

іменем України

24 червня 2025 року м. Решетилівка Полтавська область

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Лівер І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лещенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Решетилівка Полтавської області матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 4469623 від 31.08.2021 у розмірі 37765,00 грн, а також 3028,00 грн. сплаченого судового збору та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 був укладений договорі про споживчий кредит № 4469623, у відповідності до умов якої банк видав відповідачу кредит в сумі 5000,00 гривень строком на 30 днів, термін повернення кредиту - 30.09.2021. Проценти за користування кредитом: 15 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

15.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір № 15/12-2021-22, у відповідності до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за договором № 4469623.

У свою чергу, 10.03.2023 на підставі договору № 10-03/2023/01 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за договором № 4469623.

Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором про споживчий кредит № 4469623 від 31.08.2021, у розмірі 37 765, 00 грн, з яких: 5 000, 00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 32 765, 00 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, також стягнути судовий збір у розмірі 3028,00 грн та 13 000 грн витрати на професійну правничу (правову) допомогу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2024 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Лівер І.В.

04.07.2024 отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 липня 2024 року справу прийнято до провадження, визначено, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання.

31.07.2024 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. В якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, вважає позовні вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, а також що у позивача відсутнє право на звернення до суду. Вказує, що позивачем не надано жодних первинних документів, які б свідчили про заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 37 765, 00 грн. Матеріали справи не містять підтвердження виконання позикодавцем ТОВ «МІЛОАН» надання грошових коштів (кредиту) позичальникові в сумі 5000, 00 грн. Позивачем не надано виписки по особовому рахунку, яка може бути належним та допустимим доказом щодо заборгованості за кредитом. Надане позивачем платіжне доручення не відповідає вимогам додатку 3 до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, тобто факт перерахування коштів первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» відповідачу не підтверджено належними, достовірними та допустимими доказами. Згідно з Розрахунком заборгованості за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 сума заборгованості становить 37 765, 00 грн. Однак матеріали справи не містять будь-яких виписок по рахункам позичальника, які б свідчили про розмір заборгованості, зазначеної позивачем у розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» станом на 10.03.2023, а відтак заборгованість не підтверджена належними, достовірними, допустимими доказами. Щодо відсотків, то у п. 1.5.2 договору про споживчий кредит № 4469623 передбачено, що проценти за користування кредитом: 15 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Як вбачається з договору сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів з 31.08.2021. За таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 30 днів, починаючи з дня укладення договору. Даним договором не передбачено нарахування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 30 днів. Таким чином, договором про споживчий кредит визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 15,00 грн, а тому саме ця сума процентів за користування кредитом може бути стягнена з відповідача на користь позивача, за умови доведення позивачем факту надання кредиту відповідачу в сумі 5000,00 грн первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН». Щодо нарахування процентів в іншій частині в сумі 17750, 00 грн за період 15.12.2021 - 23.02.2022, як зазначено у розрахунку заборгованості позивача, то дані нарахування є безпідставними. Відповідно до п. 1.4 договору термін повернення кредитну визначено 30.09.2021, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 30.09.2021 відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2 договору відсутні. Крім того, зазначає, що позивачем не доведено право переходу та набуття ним права грошової вимоги до відповідача за договорами факторингу.

Щодо витрат на правничу допомогу, відповідач зазначає, що саме такі витрати у розмірі 13 000,00 грн є неправомірними із наданим обсягом послуг позивачу, затраченим часом на надання таких послуг (дана категорія справ із незначною складністю), вартість написання відзиву по категорії нескладних справ, вартістю 13000,00 грн не відповідає реальному стану речей. За вказаних підстав у своєму відзиві просив суд відмовити у позовних вимогах позивача за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Крім того, відповідачем було подано клопотання про посвідчення судом довіреності фізичної особи на ведення справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства.

31.07.2024 відповідачем також було подано до суду клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 31.07.2024 було задоволено. Крім того, ухвалою суду від 31.07.2024 судом було задоволено клопотання відповідача та посвідчено довіреність на представлення його інтересів - ОСОБА_2

07.08.2024 представником позивача було подано клопотання про витребування доказів та письмові пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України.

13.08.2024 позивачем надано заяву на виконання вимог ухвали суду від 31.07.2024, до якої були долучені Оригінал платіжного доручення 55135173 від 31.08.2021 року, копія довідки від 07.08.2024 та копія виписки є ЄДРПОУ на позивача.

14.10.2024 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , надійшли заперечення щодо клопотання позивача про витребування доказів.

14.10.2024 до суду надійшло клопотання про витребування доказів від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Крім того, 14.10.2024 до суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі.

Крім цього, 14.10.2025 до суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про врахування судом п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при винесенні рішення у справі № 546/569/24. А також клопотання про витребування оригіналів письмових доказів відсутніх у справі для огляду.

22.10.2024 представником позивача подано додаткові письмові пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України.

Ухвалою суду від 13.11.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про зупинення розгляду справи було відмовлено. Також ухвалою суду від 13.11.2024 було задоволено та відповідно задоволено частково клопотання сторони позивача та сторони відповідача.

03.12.2024 до суду від ТОВ «МІЛОАН» надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 13.11.2024, в якій надано пояснення та до якої були додані витребувані докази.

11.12.2024 до суду від АБ «УКРГАЗБАНК» надійшов лист на виконання вимог ухвали суду від 13.11.2024, до якого були додані витребувані докази.

13.12.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про дослідження безпосередньо в судовому засіданні зміст оригіналу Договору про споживчий кредит № 4469623 від 31.08.2021 року у форматі pdf.

23.12.2024 представником позивача були подані заперечення на клопотання відповідача про дослідження оригіналу Договору про споживчий кредит № 4469623 від 31.08.2021 року.

28.05.2025 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про витребування доказів, відсутніх у справі.

28.05.2025 до суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у яких окрім іншого просив також розглянути клопотання сторони відповідача від 13.12.2024 та від 28.05.2025.

23.06.2025 представником позивача були подані до суду заперечення на додаткові пояснення та клопотання сторони відповідача про витребування додаткових доказів.

Ухвалою суду від 24.06.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про дослідження безпосередньо в судовому засіданні змісту оригіналу договору про споживчий кредит № 4469623 від 31.08.2021 року у форматі pdf та у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про витребування доказів, відсутніх у справі від 28.05.2025 було відмовлено.

У судове засідання 24.06.2025 сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 24.06.2025 представником позивача подана до суду заява, у якій він просив провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника, відмовити у задоволенні клопотань сторони відповідача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від сторони відповідача до суду не надходили заяви чи клопотання про проведення судового засідання, яке призначено на 24.06.2025 за відсутності сторони відповідача, відкладення розгляду справи, неможливістю прибути у судове засідання з об`єктивних причин, тощо чи будь які інші клопотання.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, 31 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4469623, який підписаний електронним підписом Позичальника, відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (J49755) який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача ( НОМЕР_1 ).

Згідно з п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000, 00 грн.

Згідно з п. 1.3. Договору кредит надається строком на 30 днів з 31.08.2021 (строк кредитування).

Згідно п. 1.4. Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 30.09.2021.

У п. 1.5.1 Договору передбачено, що комісія за надання кредиту: 0.00 грн., яка нараховується за ставкою 00,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 15.00 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Крім того, між сторонами було підписано Додаток № 1 - «графік платежів за договором про споживчий кредит 4469623 від 31.08.2021» та Додаток № 2 «паспорт споживчого кредиту № 4469623».

Відповідно до Графіку платежів за договором про споживчий кредит 4469623 від 31.08.2021, дата видачі/дата платежу - 31.08.2021/30.09.2021, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період - 5000/5015 грн , сума кредиту за договором - 5000 грн, проценти за користування кредитом - 15,00 грн.

Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «МІЛОАН».

Як вбачається із оригіналу платіжного доручення 55135173 від 31.08.2021, ТОВ «Мілоан» здійснив перерахування ОСОБА_1 суму кредиту у розмірі 5000, 00 грн.

З виписки за договором, наданої АБ «УКРГАЗБАНК», на виконання ухвали суду, за період з 31.08.2021 по 10.09.2021 на картковий рахунок № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбулося зарахування переказу на картку у сумі 5000,00 грн.

Відповідно до довідки (відомість про щоденні нарахування та погашення) ТОВ «МІЛОАН» заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «МІЛОАН» становить: заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн., заборгованість по процентам - 15015, 00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал», станом на 10.03.2023 становить: заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн., заборгованість по процентам на дату відступлення прав вимоги - 15015, 00 грн., нараховані відсотки зг. кр.дог. - 17 750, 00 грн., а всього загальна сума - 37765, 00 грн (період нарахування з 15.12.2021-23.02.2022).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», станом на 04.06.2024 становить: заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн., заборгованість по процентам на дату відступлення прав вимоги - 32 765,00 грн., а всього загальна сума - 37765, 00 грн (період нарахування з 10.03.2023-04.06.2024).

Таким чином, суду доведено, що між сторонами укладено договір про споживчий кредит в електронному вигляді, особу позичальника ідентифіковано, відповідач підписав кредитний договір № 4469623 від 31 серпня 2021 року аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора J49755, який був відправлений 31 серпня 2021 року на його номер телефону НОМЕР_1 , зазначений ним.

15 грудня 2021 року було укладено договір факторингу № 15/12-2021-22, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором про споживчий кредит № 4469623 від 31 серпня 2021 року.

10 березня 2023 року було укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 4469623 від 31 серпня 2021 року.

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 4469623 від 31 серпня 2021 року.

Отже, TOB «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.ст. 610, 612 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагається, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також Іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦКУ).

Відповідно до ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За ст. 518 ЦКУ боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦКУ).

Згідно зі ст. 1082 ЦКУ боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору, отримання кредиту. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах.

Факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором суд також уважає доведеним належними та достатніми доказами.

Відповідач не довів належного виконання зобов`язань за кредитним договором, розрахунок заборгованості не спростував. Крім того, сторонами не оспорювався даний договір, а також не оспорювалися та не визнавалися недійсними договори факторингу.

Отже, факт отримання кредиту відповідачем за кредитним договором у сумі 5000, 00 грн є доведеним позивачем та не спростованим стороною відповідача. Такий факт ґрунтується на умовах кредитного договору.

Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, що передбачені договором.

Доказів проведення відповідачем повного розрахунку за отриманим кредитом матеріали справи не містять. Відповідач таких доказів не надав та про таке не стверджував.

Отже, відповідач умови кредитного договору порушив та у строк, встановлений умовами кредитного договору, кредитні кошти не повернув.

З цих підстав позовні вимоги позивача про стягнення основної суми заборгованості (за тілом кредиту) за договором про споживчий кредит № 4469623 від 31.08.2021 у сумі 5000, 00 грн суд уважає законними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на умовах договору, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення нарахованих відсотків з відповідача у сумі 32765,00 грн, посилання представника відповідача про неможливість нарахування та стягнення даних відсотків поза строком на який укладено договір, а також про застосування та врахування судом п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при винесенні рішення у справі, суд зазначає.

Судом встановлено, що згідно з п. 1.3. Договору кредит надається строком на 30 днів з 31.08.2021 (строк кредитування).

Згідно п. 1.4. Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 30.09.2021.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 15.00 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Відповідно до умов кредитного договору № 4469623 від 31.08.2021 строк кредитування сплив 30.09.2021.

Разом з тим, суд не погоджується і з доводами позивача та погоджується із доводами відповідача, що доказів автоматичної пролонгації строку дії договору суду не було надано.

З урахуванням умов договору, відсотки по кредиту, нараховані в межах строку кредитування, становлять 15,00 грн як це передбачено умовами договору, додатком № 1, 2 до даного договору (п.1.5.2). Відсотки в іншій сумі, щодо яких позивачем заявлена вимога про стягнення, нараховані поза межами строку кредитування.

Відповідно до умов кредитного договору № 4469623 від 31.08.2021 строк кредитування сплив 30 вересня 2021. Додаткові угоди або інші документи, які б свідчили про зміну строку кредитування, суду не надавались.

З урахуванням умов договору, відсотки по кредиту, нараховані в межах строку кредитування, становлять 15,00 грн. Усі решта відсотків у вказаних сумах, щодо яких позивачем заявлена вимога про стягнення, нараховані поза межами строку даного кредитування.

Позивач в позовній заяві стверджує про збільшення строку кредитування за договором, посилаючись на п. 2.3.1.2 договору, відповідно до якого Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Строк кредитування належить до істотних умов кредитного договору, без узгодження яких договір не вважається укладеним. Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначається строк, на який надається кредит.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ст.ст. 251,252 ЦК України).

Отже, строк кредитування не може визначатись моментом погашення позичальником суми кредиту, оскільки в цьому разі він фактично не є узгодженим сторонами.

З урахуванням викладеного, суд розцінює пункт 2.3.1.2 договору № 4469623 від 31.08.2021 як такий, що суперечить закону, і направлений на штучне створення можливості для нарахування позичальнику процентів поза межами строку кредитування.

Тому зазначена позивачем сума заборгованості за відсотками нарахована за межами визначеного договором строку, що суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, загальна сума заборгованості за нарахованими процентами за кредитними договорами № 4469623 від 31.08.2021 становить 15,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача відповідно до п. 1.5.2 вказаного договору.

На підставі вище викладеного, суд прийшов до висновку, що саме підлягають до задоволення вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованості за вказаним кредитним договором у загальній сумі 5015, 00 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 15 грн - заборгованість за нарахованими процентами.

Окрім цього, відповідно до згідно з п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року № 1357-IX, Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року, особливий період - особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні діє з 17 березня 2014 року по теперішній час.

Статтею 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Однак, з наданих стороною відповідача копії посвідчення офіцера, витягу з наказу в/ч посвідчення УБД, неможливо встановити коли саме відповідач був мобілізований до лав ЗСУ (точної дати(періоду)). Стороною відповідача у клопотанні про зупинення провадження у справі, відзиві та у відповідному клопотанні від 14.10.2024 по тексту зазначене лише, що з 22.06.2023 і по теперішній час відповідач ОСОБА_1 перебуває у складі ЗСУ.

А відсотки за користування кредитом нараховувалися у період 3 15.12.2021 - 23.02.2022, та з 10.03.2023-04.06.2024.

З огляду на викладене, доводи сторін, наведених у своїх поясненнях, не заслуговують на увагу суду.

Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані з витребуванням доказів та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до платіжної інструкції № від 21 червня 2024 року позивачем при зверненні з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. (а.с. 1).

Судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 402,12 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу.

Разом із позовною заявою, позивач просить стягнути витрати на правничу допомогу та зазначає, що з метою отримання правової допомоги щодо ведення справи, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» уклало договір про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 07.06.2024 з АБ «ЛІГАЛ АССІСТАНС». Крім того, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АБ «ЛІГАЛ АССІСТАНС» підписали заяву на надання юридичної допомоги № 275 від 07.06.2024 до договору про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 07.06.2024, а також акт № 2 надання юридичної допомоги від 10.06.2024 до договору про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 07.06.2024 та на підтвердження цього надав платіжну інструкцію № від 11.06.2024.

Щодо розрахунків витрат на правову допомогу зазначає прайс-лист АБ «ЛІГАЛ АССІСТАНС», з якої вбачається:

- надання усної консультації з вивченням документів- 2 години;

- складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 3 години.

Разом: 5 годин.

При наданні правової допомоги за договором, адвокатським бюро, було витрачено 5 годин. За попередньою домовленістю Адвокатським бюро зі адвокатом, 2 години за усну консультацію сплачується 4000, 00 (2000 грн - за 1 годину) грн та 3 години складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду у розмірі 9 000 (3000 грн - за 1 годину) грн. Просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 13 000 грн.

Приписами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги;

2) довіреність;

3) ордер;

4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Адвокатське бюро діє на підставі договору № 07-06/2024 від 07.06.2024 з АБ «ЛІГАЛ АССІСТАНС». Крім того, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АБ «ЛІГАЛ АССІСТАНС» підписали заяву на надання юридичної допомоги № 275 від 07.06.2024 до договору, а також акт № 2 надання юридичної допомоги від 10.06.2024 до договору.

Як передбачено ст. 15 ЦПК України - учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, та становлять одну із складових судових витрат ч. 1 ст. 133 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

За положеннями ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стороною відповідача у відзиві на позовну заяву заначено, що заявлена сума в розмірі 13000, 00 грн на стягнення понесених стороною позивача витрат на професійну правничу допомогу є неспіввісною

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року за № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

З заяви на надання юридичної допомоги № 07-06/2024 від 07.06.2024 з АБ «ЛІГАЛ АССІСТАНС». Крім того, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АБ «ЛІГАЛ АССІСТАНС» підписали заяву на надання юридичної допомоги № 275 від 07.06.2024 до договору, а також акт № 2 надання юридичної допомоги від 10.06.2024 до договору, що на виконання умов надання адвокатським бюро договору сторони погодили повне виконання послуг, а саме:

- надання усної консультації з вивченням документації - 2 години;

- складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 3 години. Разом: 5 годин.

Вартість наданих послу у сумі 13 000 грн сторонами заперечується.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, суд зазначає, що за ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу було надано: договір про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 07.06.2024 з АБ «ЛІГАЛ АССІСТАНС». Крім того, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АБ «ЛІГАЛ АССІСТАНС» підписали заяву на надання юридичної допомоги № 275 від 07.06.2024 до договору, а також акт № 2 надання юридичної допомоги від 10.06.2024 до договору, прайс-лист АБ «ЛІГАЛ АССІСТАНС», платіжну інстукцію.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно висновків, викладених в постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Матеріали справи свідчать, що фактично вчинені адвокатським бюро такі дії: надання усної консультації з вивченням документації - 2 години; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 3 години. Разом - 5 години. Окрім цього, подання до суду відповідних заяв, клопотань, пояснень.

За вказаних обставин, при вирішенні питання про розподіл судових витрат на адвоката необхідно брати до уваги як нескладність самої справи, так і усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, оскільки вони є фактично понесеними.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу ВС КАС у постанові від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, висловив позицію, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд також враховує положення частини шостої статті 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в п. 118 постанови від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомогу адвоката.

Враховуючи позицію відповідача суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на правову допомогу у цій справі 13 000,00 грн. не відповідає критерію об`єктивного та розумного визначення їх розміру, а також реальності адвокатських витрат.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, виходячи з реальності наданих адвокатом послуг та враховуючи нескладність справи, ціни позову (заборгованості), часткове задоволеня позовних вимог, розгляд в суді без участі позивача та його преставника, суд доходить висновку про наявність достатність правових підстав для зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 13 000 грн. до 7 000, 00 грн.

Таким чином, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 402,12 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000, 00 грн.

Окрім цього, 13.08.2025 позивачем надано суду на виконання вимог ухвали суду від 31.07.2024 для огляду в судовому засіданні оригінал платіжного доручення 55135173 від 31.08.2021 року. У матеріалах справи знаходиться завірена головуючим суддею копія даного платіжного доручення. Враховуючи, що оригінал доказу оглядуто судом під час дослідження доказів, він підлягає поверненню ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР".

Керуючись, ст.ст. 76-89, 96, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором про споживчий кредит № 4469623 від 31.08.2021 у загальному розмірі 5000 (п`ять тисяч п`ятнадцять) гривень 00 копійок, з яких 5000 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 15 грн - заборгованість за нарахованими процентами.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у розмірі 402 (чотириста дві) гривні 12 копійок на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (семи тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, ;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Представник відповідача - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 30.06.2025.

Суддя І.В. Лівер