МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа № 210/5320/23
Провадження № 2-з/210/19/25
У Х В А Л А

іменем України

19 червня 2025 року

Металургійний районний суд м. Кривого Рогу у складі головуючого судді Скотар Р.Є., розглянувши заяву адвоката Гриб Олега Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді 18 червня 2025 року надійшла заява адвоката Гриб Олега Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначено, що предметом розгляду даної справи є визнання недійсним та скасування електронних торгів з реалізації майна котрі були проведені Відповідачем-2, ДП «СЕТАМ», згідно протоколу № 335151 від 28.05.2018р., щодо реалізації майна (лота № 276939), - нежитлового приміщення площею 53,4 кв.м. вбудованого в 1-ий поверх 4-ьох поверхового житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , яке було продано за двічі заниженою вартістю - 434 200,00 грн. Згідно висновку експерта за результатами судової оціночно-будівельної експертизи № 39/25-27 від 04.06.2025р. проведеної Кропивницьким відділенням Київського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (КНДІСЕ) у справі № 210/5320/23, - ринкова вартість нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на момент його реалізації 28.05.2018р., становила - 863 628,3 грн.

Через незаконний продаж приміщення яке належало Позивачу на праві приватної власності їй було завдано майнову шкоду у розмірі 429 428 грн. Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом її майнового права на спірне приміщення площею 53,4 кв.м. вбудованого в 1-ий поверх 4-ьох поверхового житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 . Котре було реалізовано у незаконний спосіб без її відома Відповідачем 1 та Відповідачем 2. На даний час спірне приміщення числиться у власності Третьої особи - ПП «Констракт-реалті». Однак існує реальна можливість та небезпека подальшого відчуження спірного приміщення Позивача, стороннім особам.

Враховуючи викладене просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони на відчуження спірного майна, - нежитлового приміщення площею 53,4 кв.м. вбудованого в 1-ий поверх 4-ьох поверхового житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , на час розгляду судом справи.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Мотивуючи необхідність забезпечення вищевказаного позову, заявник зазначає, що через незаконний продаж приміщення яке було реалізовано у незаконний спосіб без її відома Відповідачем 1 та Відповідачем 2 та належало Позивачу на праві приватної власності їй було завдано майнову шкоду у розмірі 429 428 грн. На даний час спірне приміщення числиться у власності Третьої особи - ПП «Констракт-реалті». Однак існує реальна можливість та небезпека подальшого відчуження спірного приміщення Позивача, стороннім особам.

Позивач вважає що, відповідач може у будь-який час розпорядитися цим майном. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист порушених прав позивача.

На підставі наведеного заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження спірного майна, - нежитлового приміщення площею 53,4 кв.м. вбудованого в 1-ий поверх 4-ьох поверхового житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , на час розгляду судом справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частинами першою, третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Також підставою для вжиття заходів забезпечення позову є достатньо-обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2020 року (справа №759/3972/18), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням в цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання заявника на те, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити і унеможливити виконання рішення суду не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зі змісту ст. 149 та 151 ЦПК України вбачається, що до предмету доказування під час розгляду заяви про забезпечення позову, зокрема входять обставини, які свідчать про те, що невжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору, що виник між сторонами, є визнання електронних торгів недійсними та їх скасування.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд ураховує, що заявник належним чином не обґрунтував свого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист його прав, за захистом яких він звернувся до суду. У заяві належним чином не обґрунтовано, які існують обставини, що можуть свідчити про реальну можливість невиконання рішення суду у разі задоволення позову.

В заяві про забезпечення позову не наведено обставин, які б давали підстави вважати, що рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, може бути не виконане з боку відповідача.

До заяви про забезпечення позову не додано доказів щодо здійснення (або наміру здійснення) відповідачем дій з відчуження належного йому майна.

Представником позивача також у поданій заяві про забезпечення позову не обґрунтовано того, що можливе порушення майнових прав чи охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 з боку ДП «Сетам», зокрема відсутні докази того, що ДП «Сетам» може вчинити дії, спрямовані на подальше відчуження третьою особою спірного майна, а також не зазначено, які саме дії вчиняє ДП «Сетам», що свідчать про такі його наміри.

Таким чином, суд за відсутності належного обґрунтування необхідності застосування обраного заявником заходу забезпечення позову, дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви адвоката Гриб Олега Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р. Є. Скотар