Справа № 466/5521/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

присяжні: Бурса О. В.

Лобаз Н. Л.

секретар с/з Костюк В. С.

з участю: представника заявника Кісь О. Р.

представника заінтересованої особи Миргорода В. В.

заінтересованої особи ОСОБА_1

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою адвоката Кісь Олени Романівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_1 про усиновлення дитини,-

в с т а н о в и в:

12 червня 2025 року адвокат Кісь Олена Романівна, яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з заявою в порядку окремого провадження про усиновлення дитини, у якій просить суд ухвалити рішення, яким дозволити громадянину України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Львів, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 усиновити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; внести зміни в актовий запис цивільного стану про народження ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що складений Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції за №749 від 15 лютого 2012 року, в якому змінити прізвище дитини з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_11 » по батькові змінити з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_11 » та записати усиновлювача батьком дитини, в графі «відомості про батька» вказати: батько- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України

В обґрунтування заяви покликається на те, що він ОСОБА_2 , 21 вересня 2023 року уклав шлюб з ОСОБА_1 у Радивилівському відділі реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного регіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №134.

Заявник зазначає, що під час шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На час укладення шлюбу у ОСОБА_1 вже було троє неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Батько ОСОБА_9 та ОСОБА_3 - ОСОБА_11 , рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2022 року позбавлений батьківських прав щодо неповнолітніх дітей. Своїм правом щодо поновлення батьківських прав ОСОБА_11 упродовж року не скористався.

Оскільки, подружжя проживає разом та діти фактично називають заявника батьком, цінують його добре ставлення до них та бажають щоб останній став їх усиновителем, заявник звернувся до Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради та надав всі необхідні документи.

Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської РА ЛМР про те, що з урахуванням того, що подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 створили належні житлово-побутові умови для проживання, всебічного, духовного і фізичного розвитку та виховання неловнолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_2 налаштований на усиновлення дітей, керуючись ст. 207, 211, 213, 217, 218, 220 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування доцільним усиновлення ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_3 та відповідність його інтересам дитини та. недоцільним усиновлення неповнолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки згідно ч. 2 ст. 211 СК України, усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років.

У зв`язку із вищенаведеним просить суд задовольнити його заяву про усиновлення малолітньої дитини.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Кісь О. Р. заяву підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеній, просила таку задовольнити. Заявник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився.

Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Миргород В. В. у судовому засіданні підтримав вимоги заяви та просив таку задовольнити.

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_1 підтримала вимоги заяви та просила таку задовольнити.

Заслухавши пояснення представника заявника, доводи представника заінтересованої особи, пояснення заінтересованої особи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

За правилами ст. 293 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про усиновлення.

Згідно із ст. 313 ЦПК України суд розглядає справу про усиновлення дитини за обов`язковою участю заявника, органу опіки та піклування або уповноваженого органу виконавчої влади, а також дитини, якщо вона за віком і станом здоров`я усвідомлює факт усиновлення, з викликом заінтересованих та інших осіб, яких суд визнає за потрібне допитати. Для забезпечення таємниці усиновлення у випадках, встановлених Сімейним кодексом України, суд розглядає справу в закритому судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із статтею 20 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема усиновлення.

Частиною першою статті 21 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що держави-учасниці, які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувалися в першочерговому порядку.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Згідно зі статтею 4 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованої Верховною Радою України 15 лютого 2011 року (далі - Конвенція про усиновлення дітей), компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами.

Усиновлення є прийняттям усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя (стаття 207 СК України).

Статтею 218 СК України передбачено, що для усиновлення дитини потрібна її згода. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку із віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення.

Судом встановлено, що 21 вересня 2023 року ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_1 , у Радивілівському відділі реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного регіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №134.

Під час шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

На час укладення шлюбу у ОСОБА_1 вже було троє неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2022 року справа №466/6073/22 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_11 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав задоволено повністю. Позбавлено ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_11 судовий збір в доход держави в розмірі 992, 40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради враховуючи те, що подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 створили належні житлово-побутові умови для проживання, всебічного, духовного і фізичного розвитку та виховання неловнолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_2 налаштований на усиновлення дітей, керуючись ст. 207, 211, 213, 217, 218, 220 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування доцільним усиновлення ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_3 та відповідність його інтересам дитини та недоцільним усиновлення неповнолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки згідно ч. 2 ст. 211 СК України, усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що в помешканні проживає: ОСОБА_2 -чоловік, ОСОБА_1 -дружина, ОСОБА_8 -син, ОСОБА_9 -донька ОСОБА_1 , ОСОБА_3 -син ОСОБА_1 , ОСОБА_10 -син ОСОБА_1 . Квартира, загальною площею 104,60 кв.м., складається із п`яти кімнат, житловою площею 64,60 кв.м., коридору, кухні, санвузла, 3-х лоджій.

Відповідно до висновку про стан здоров`я особи виданого КНП ЛТМО «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» ВП «Лікарня князя Лева» від 02.04.2025, ОСОБА_2 -здоровий.

Згідно витягу Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, серія ФОВА № 003553142, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , на території України станом на 02.04.2025 року є особою, стосовно якої: відомості про притягнення до кримінальної відповідальності відсутні, відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості відсутні, відомості про розшук відсутні.

ОСОБА_2 на наркологічному обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває (довідка від 26.03.2025 № 801), за медичною допомогою в КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не звертався (довідка від 26.03.2025 № 304).

Відповідно до довідки форми ОК-7 Пенсійного фонду України, вбачається, що ОСОБА_2 за 2024 рік отримав дохід в сумі 533 643, 91 грн.

В Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Обов`язок держави забезпечити дитині захист і піклування, необхідні для її благополуччя, узгоджується з позиціями, викладеними у визнаних в Україні міжнародно-правових актах, зокрема, у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року (пункт 3 статті 10), Конвенції про права дитини 1989 року (стаття 3).

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 3 лютого 2009 року № 3-рп/2009 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення частини другої статті 211 Сімейного кодексу України (справа про різницю у віці між усиновлювачем та дитиною), згідно з положеннями Принципу 2 Декларації прав дитини 1959 року при прийнятті з цією метою законів пріоритетним має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини також надає особливого значення при вирішенні справ про усиновлення принципу пріоритету інтересів дитини (Рішення у справі «Піні і Бертані та Манера і Атрипальді проти Румунії» від 22 червня 2004 року).

Відповідно до статті 20 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року), дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема, усиновлення.

15 лютого 2011 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої)».

Вказана Конвенція підписана 27.11.2008 та запроваджує сучасні правові стандарти у сфері усиновлення з метою максимального врахуванням найвищих інтересів дитини.

Відповідно до статті 4 Європейської Конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами.

Частиною п`ятою статті 24 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що усиновлення допускається виключно в інтересах дитини України відповідно до закону.

Відповідно до статті 207 Сімейного кодексу України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що основною і визначальною засадою усиновлення дитини є забезпечення її найвищих інтересів.

Під інтересами дитини суд розуміє необхідність створення для неї сприятливих умов (як матеріального, так і морального характеру) для виховання і всебічного розвитку (у фізичному, психічному, духовному та іншому відношенні), максимально наближених, якщо це можливо, до обстановки, звичної для дитини.

Згідно з частиною 1 статті 208 Сімейного кодексу України, усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу).

Усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини.

Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років (частини 1-2 статті 211 Сімейного кодексу України).

У статті 213 СК України наведений перелік осіб, які мають переважне перед іншими право на усиновлення дитини.

Зокрема, пунктом 2, 3 частини 1 вказаної статті передбачено, що за наявності кількох осіб, які виявили бажання усиновити одну і ту ж дитину, переважне право на її усиновлення має громадянин України, в тому числі: який є чоловіком матері, дружиною батька дитини, яка усиновлюється; який усиновлює кількох дітей, які є братами, сестрами.

Відповідно до приписів статті 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків.

Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини батькам, опікунам чи іншим особам, з якими вона проживає, є нікчемною.

Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку.

Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом.

Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення.

Отже, за змістом ст. 217 СК України у випадках, коли дитина, стосовно якої розглядається питання про усиновлення, має батьків, обов`язковою умовою його позитивного вирішення є їхня вільна та безумовна згода. При цьому необхідно враховувати, що до набрання рішенням суду про усиновлення законної сили кожен із батьків може відкликати свою згоду незалежно від мотивів.

Статтею 218 СК України визначено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками.

Статтею 5 Європейської конвенції про усиновлення передбачено, що рішення про усиновлення не приймається, якщо не надано принаймні таких згод, які не відкликані: a) згоди матері й батька; або в разі відсутності й батька, й матері, які могли б надати згоду, згоди будь-якої особи чи установи, які вповноважені надати таку згоду замість них; b) згоди дитини, яка відповідно до закону вважається такою, що має достатній рівень розуміння; дитину вважають такою, що має достатній рівень розуміння, після досягнення віку, який визначено законом та який не повинен перевищувати 14 років; c) згоди другого з подружжя чи зареєстрованого партнера усиновлювача.

Особам, згода на усиновлення яких вимагається, повинні бути надані консультації, які можуть бути необхідними, і належним чином повідомлено про наслідки їхньої згоди, зокрема чи призведе усиновлення дитини до припинення правових відносин між дитиною та сім`єю її походження. Згоду повинно бути надано вільно в установленій правовій формі й висловлено чи засвідчено письмово.

Компетентний орган повинен вимагати згоди будь-якої особи чи органу, зазначених у пункті 1, або відхиляти відмову в наданні такої згоди, окрім з виключних підстав, визначених законом. Однак згоди дитини, яка страждає від розладів, що перешкоджають висловленню дійсної згоди, можна не вимагати.

Згідно роз`яснень, які викладені у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» частину 1 статті 217 СК України у взаємозв`язку зі ст. 121, ч.1 ст.135 цього Кодексу слід розуміти так: згода батька на усиновлення дитини, народженої матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, не потрібна, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень здійснено за прізвищем матері, а його ім`я та по батькові записано за її вказівкою.

Усиновлення здійснюється на підставі рішення суду (частина перша статті 207 СК України) і вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення (стаття 225 СК України).

Відповідно до положень частин першої, другої, четвертої статті 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити.

Правові наслідки усиновлення визначені статтею 232 СК України.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Відповідно до статті 233 СК України на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється.

Отже, в контексті положень законодавства про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання, у звичайних побутових обставинах.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що вирішуючи заяву про усиновлення по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона є необхідною); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин першої - третьої статті 218 СК України щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 759/9639/18 (провадження № 61-1599св22).

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся із заявою про усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На час розгляд вказаної заяви, ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 надала свою нотаріально посвідчену згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 , на всиновлення її дітей: неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана заява завірена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Коцюрубою Л. Я.

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надав письмову згоду на його усиновлення ОСОБА_2 .

Заявник у даній справі відповідає вимогам до кандидата в усиновлювачі, які встановлені ст. 211 СК України.

Водночас, сама лише формальна відповідність Заявника вимогам, встановленим ст. 211 СК України, не є безумовною підставою для ухвалення судом рішення про усиновлення дитини, оскільки відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд цивільних справ на засадах верховенства права.

Разом з тим, зі змісту наданого висновку про доцільність усиновлення Заявником дитини не вбачається, яким саме чином це усиновлення відповідатиме інтересам дитини, які відносини наразі склалися між дитиною та кандидатом в усиновлювачі (заявником), не відображено дійсні обставини усиновлення, а також добросовісність і мету такого усиновлення.

За таких обставин, наданий органом опіки висновок про доцільність усиновлення Заявником дитини є недостатньо обґрунтованим, а тому не приймається судом до уваги.

Судом встановлено, що з заявником ОСОБА_2 та дитиною відбувається спілкування, сам ОСОБА_3 думка якого заслухана в судовому засіданні, підтвердив факт спілкування та бажання продовжувати спілкування з ОСОБА_2 . Зазначив, що ОСОБА_2 приділяє достатню увагу його вихованню.

На запитання головуючого, ОСОБА_3 надав відповідь про те, що він добре ставиться до ОСОБА_2 , проте, дитина не змогла пояснити суду, у чому саме полягає увага ОСОБА_2 , а лише надав відповідь, яка є формальною і не притаманна дитячому усвідомлені і висловлювані. Також не зміг пояснити, де на даний час перебуває ОСОБА_2 .

Однак, на переконання суду, дитина яка має повних тринадцять років, має певний рівень самостійності та досягла того рівня фізичного і розумового розвитку, який (рівень) дозволяє їй (дитині) самостійно, без допомоги дорослих висловити свою власну особисту думку про те, якими насправді є його почуття до іншої людини (чи такі почуття відсутні).

На підставі висловлених дитиною суджень, судом встановлено, що ставлення дитини до заявника і заявника до дитини є суто формальним, беззмістовним, дитина сприймає заявника лише як особу яка є чоловіком її матері.

Воднораз, суд встановив відсутність між дитиною із заявником стійкого і міцного емоційного зв`язку який ґрунтується на почуттях взаємної любові та поваги.

Як наслідок, дитина не має до заявника почуттів як до батька, такого висновку суд дійшов з урахуванням таких фактів: ОСОБА_2 перебуває на військові службі з 2022 року, одруження між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відбулося 21 вересня 2023 року.

Таким чином суд вважає, що пройшло мало часу для спільного проживання і встановлення міцних сімейних зв`язків між ОСОБА_2 і дитиною ОСОБА_3 , щоб стверджувати, що вони один одного сприймають, як батько і син, отже суд розцінює це як створення штучних умов для можливості отримання інших прав, що можуть виникнути внаслідок усиновлення.

Суд вважає вказані обставини істотними!

З урахуванням встановлених під час розгляду справи фактичних обставин, суд приходить до переконливого висновку про те, що усиновлення дитини заявником на даний час не буде відповідати інтересам дитини, яка не має до заявника сімейних почуттів як до батька.

Враховуючи встановлені судом під час розгляду справи обставини взаємних стосунків у сім`ї заявника, суд критично оцінює та не приймає до уваги письмову заяву дитини від 08 квітня 2025 року про його згоду на усиновлення заявником, оскільки дану заяву слід вважати формальною та такою, що не наповнена життєвим змістом.

Серед іншого, з огляду на встановлені судом під час розгляду справи істотні обставини сприйняття дитиною особи заявника та їх беззмістовні взаємовідносини, суд критично оцінює, не приймає до уваги та відхиляє висновок органу опіки і піклування про доцільність усиновлення заявником ОСОБА_3 , оскільки наданий суду висновок є формальним за своїм змістом та ґрунтується лише на переліку фактичних обставин які відбулись в житті як незворотні. Натомість, у наданому суду висновку відсутній системний аналіз особистих взаємовідносин заявника і дитини яку він бажає усиновити. Також, висновок не містить дослідження обставин психологічно-емоційного зв`язку заявника із дитиною.

Крім того, у висновку відсутня констатація того, що усиновлення дійсно буде відповідати інтересам дитини. Однак, обставини мають бути такими, що відповідають інтересам дитини. Отже, наданий суду висновок не вказує та не відображає відповідність інтересам ОСОБА_3 його усиновлення заявником.

Та обставина, що дитина проживає і формально виховується в сім`ї заявника, відповідно до пункту 1 частини першої статті 213 СК України, також не є безумовною підставою для здійснення усиновлення у даному випадку.

Оскільки, мотиви на підставі яких заявник бажає усиновити дитину не ґрунтуються на особистих почуттях сімейних стосунків із характерними проявами щирої та взаємної любові батька і сина, суд переконаний у тому, що усиновлення заявником ОСОБА_3 безперечно не відповідає найвищим інтересам дитини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до частини другої статті 207 СК України, відсутні підстави для усиновлення заявником дитини своєї дружини, оскільки таке усиновлення не відповідає найвищим інтересам дитини та не забезпечить гармонійні умови його життя.

Враховуючи вказані вище обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема особу Заявника, відсутність переконливих мотивів, на підставі яких Заявник бажає усиновити дитину, суд дійшов висновку що звернення Заявника до суду із заявою про усиновлення є передчасним та формальним, і таке усиновлення у даному випадку не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_2 про усиновлення слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 207, 208, 211, 223, 224, 229, 231, 233 СК України України, статтями 10, 12, 13, 77-81, 259, 263-265, 310-314, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

в задоволенні заяви адвоката Кісь Олени Романівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_1 про усиновлення дитини - відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 27.06.2025.

Суддя: П. Т. Едер

Присяжні: О. В. Бурса

Н. Л. Лобаз