справа № 1309/9120/12
УХВАЛА

26 червня 2025 року Залізничний районний суд міста Львова у складі:

головуючого-судді Кирилюк А.І.,

при секретарі Ковбаси К. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 ,

встановив:

Рух справи в суді.

ОСОБА_1 , 28.11.2024 року (вх. № 26665) звернувся до суду зі письмовою скаргою (документ сформований у системі «Електронний суд» 28.11.2024 року), на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2024 року для розгляду зазначеної скарги визначено головуючого суддю Кирилюка А. І. (т. 1 а.с.53).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.12.2024 року постановлено відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 (т. 1 а.с.54-57).

Постановою Львівського апеляційного суду від 28.05.2025 року постановлено апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 247-251).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.11.2024 року для розгляду зазначеної скарги визначено головуючого суддю Кирилюка А. І. (т. 2 а.с. 6).

18.06.2025 року Залізничним районним судом м. Львова постановлено ухвалу про відкриття провадження (а.с.8-70).

Короткий виклад обставин справи та правова позиція учасників справи.

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із письмовою скаргою, у якій просить суд:

- визнати дії / бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) МЕЛЬНИКА Юрія Романовича (інших посадових осіб) у виконанні доленосного рішення суду у справі № 1309/9120/12 щодо забезпечення відновлення порушених прав Стягувача про контакт з дитиною, в межах ВП № 70201785, неправомірними; а з огляду на тривалу «легковажність» заходів, що передбачені рішенням національних судів: від 08 березня 2023 року Верховного Суду у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22), від 19 вересня 2024 року Львівського апеляційного суду у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24) таким, що може умисно приховати реальну потребу цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків.

- скасувати вимогу державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) МЕЛЬНИКА Юрія Романовича від 15.10.2024/ В-12 № 88528 в межах ВП № 70201785, як неспівмірну з засадами виконавчого провадження та передчасну заходами, що передбачені рішенням національних судів від 08 березня 2023 року Верховного Суду у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22), від 19 вересня 2024 року Львівського апеляційного суду у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24), що ігнорує найкращі інтереси Дитини та очевидне відчуження.

- зобов`язати державного виконавця МЕЛЬНИКА Юрія Романовича (іншу посадову особу) негайно усунути вказані порушення шляхом негайного виконання рішення суду в межах ВП № 70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої Дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків, потребує цільової підтримки.

- визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління (іншої посадової особи) щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління заходів, що передбачені постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22) та постановою Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24), - такою що може мати ознаки «легковажності».

- зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління (інших посадових осіб) негайно вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, - з чим, з метою виправлення «легковажності та недоліків» в роботі державних виконавців (інших посадових осіб) щодо реальної потреби цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки, - утворити виконавчу групу в порядку статті 25 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

- в повноті дослідити інші фактори 10 річного примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, з чим здійснити оцінку в дотримання найкращих інтересів Дитини, яка, «вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки», що не може бути тотожним з найкращими інтересами.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року ухвалено: позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання задовольнити; зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка. Вказане судове рішення знаходилося на виконанні у різних виконавчих службах м. Львова. У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» (заява № 12962/19) Європейський суд з прав людини зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Також, 08 березня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339 св 22) ухвалив зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком. Скаржик зазначає, шо суб`єкти оскарження ігнорують вищевказані судові рішення. Так 22 та 27 жовтня 2024 року державний виконавець Мельник Ю. Р. жодних заходів примусового виконання рішення № 1309/9120/12 в межах ВП № 70201785 згідно Виконавчого листа, - не вчиняв, а в свою чергу Західне міжрегіональне управління Міністерства юстицій не розробило стратегію виконання рішення, згідно постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року, у справі № 1309/9120/12.

В зв`язку з наведеним, просить скаргу задовольнити.

23.06.2025 року від уповноваженого представника Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції Павлішевської В. В. надійшов відзив на скаргу, зі змісту якого вбачається, що така просить відмовити у задоволені скарги у зв`язку з її безпідставністю.

26.06.2025 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив у якій останній просив скаргу задовольнити. Зазначив, що доводи, які містить надісланий відзив, вже були предметом судового розгляду, про що 18 листопада 2024 року Верховний Суд у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-14377ск24) прийняв кінцеве рішення. Так доводи відзиву не просто ігнорують суттєві наслідки 11 (одинадцять) років невиконання державними виконавцями зазначеного рішення № 1309/9120/12, що набуло законної сили, а умисно обтяжують такими наслідками саме стягувача, що нібито він зловживає обов`язковістю судового рішення, що також може вказувати на свавільні (довільні) дії суб`єктів владних повноважень. Відтак, зазначений відзив містить лише посилання на норми чинного законодавства, проте за змістом він не мотивований і не обґрунтований, перекручує встановлені фактичні обставин свавільних (довільних) дій державних виконавців, що мають значення для правильного вирішення у справі № 1309/9120/12, з огляду на зазначене просить скаргу задовольнити.

Позиція учасників справи.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився, однак, 23.06.2025 року подав заяву у якій просив проводити розгляд справи без його участі.

Суд ухвалив проводити судовий розгляд скарги за відсутності учасників, оскільки, їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги по суті відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

Перевіривши письмову скаргу та додані до неї документи, суд дійшов до наступного висновку.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що в провадженні державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Мельника Ю. Р. перебуває на примусовому виконанні виконавче провадження № 70201785, відкрите за виконавчим листом, виданим Залізничним районним судом м. Львова 06.04.2016 року відповідно до рішення у справі 1309/9120/12 про: зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.

У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» (заява № 12962/19) Європейський суд з прав людини зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. (а.с. 38).

Також, у вказаному рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» ЄСПЛ зазначив, що після скарг заявника національні суди розкритикували спосіб здійснення виконавчого провадження державними виконавцями. Суд вважав, що такий обмежений підхід державних виконавців був недостатнім. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.

Невжиття належних заходів для виконання судових рішень стосовно дітей, є наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які б могли прискорити добровільне дотримання домовленостей із залученням фахівців органів опіки та піклування. Крім того, наявні механізми не передбачали відповідні і конкретні заходи для забезпечення примусового виконання рішення, яким було встановлено домовленості про побачення, відповідно до принципу пропорційності (див. рішення у справі «Вишняков проти України» від 24 липня 2018 року, заява № 25612/12 пункт 46; у справі «Швець проти України», заява № 22208/17, пункт 38, від 23 липня 2019 року, у справі «Бондар проти Україна», заява № 7097/18, пункт 36, від 17 грудня 2019 року, та рішення у справі «Ген та інші проти України» від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19 та № 42767/19, пункт 68).

08 березня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339 св 22) ухвалив зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком .

Верховний Суд у мотивувальній частині вищевказаної постанови зазначив, що «Суди при розгляді скарги встановили, а учасники виконавчого провадження не заперечували, що для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, органи державної влади (в тому числі і Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції) не ініціювали механізми заохочення співпраці батьків, а також не вжили заходів щодо розробки комплексної стратегії виконання судового рішення, у тому числі з метою цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків».

Застосоване судом законодавство.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року).

У справі «Вишняков проти України» (рішення від 24 липня 2018 року) ЄСПЛ зазначено, що відсутність механізмів добровільного виконання суттєво зменшила можливості співпраці з тим із батьків, хто чинить перешкоди. Хоча слід визнати, що перевага завжди надається добровільному виконанню. Суд зазначає, що незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити у відповідних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів. Однак жодні примусові заходи також не були застосовані. Державний виконавець мав право накладати штрафи та вносити подання про притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку з невиконанням рішення суду, але з невідомих причин не скористався цими повноваженнями.

Адекватність вжитих заходів має оцінюватись оперативністю їхнього виконання, оскільки плин часу може мати непоправні наслідки для відносин між дитиною та тим із батьків, хто з нею не проживає; не можна виключати застосування санкцій у випадку неправомірної поведінки того з батьків, з яким проживають діти (див. рішення у справах «Пріцция проти Угорщини», заява № 20255/12, пункти 36 та 37, від 11 червня 2013 року, з подальшими посиланнями; а також «Феррарі проти Румунії», заява № 1714/10, пункт 49, від 28 квітня 2015 року).

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Згідно із ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст.13 цього ж Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, розпоряджень, внесення подання, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З огляду на наведене правове регулювання суд зауважує, що протягом 2024 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду зі скаргами на дії/бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб виконавчої служби.

Так, ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 19.02.2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та посадової особи Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції відмовлено .

17.09.2024 року Львівський апеляційний суд, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вищевказану ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року, виніс постанову, у якій постановив: апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково; ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково; визнати бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Мельника Ю.Р. щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології, розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконання рішення суду у ВП №70201785 та виконання судового рішення в межах ВП №70201785 у розумні строки вцілому та зобов`язати державного виконавця Мельника Ю.Р. усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП №70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати бездіяльність першої заступниці начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), представниці Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Бабини Юлії Василівни щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12 та в межах ВП №70201785; зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) в особі першої заступниці Бабиної Юлії Василівни та інших посадових осіб, до повноважень яких належить вчинення відповідних дій, вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконання покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12; в задоволенні решти скарги відмовити. Постановою Верховного Суду від 18.11.2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на постанову Львівського апеляційного суду від 17.09.2024 року та касаційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на постанову Львівського апеляційного суду від 17.09.2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та посадової особи Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник ОСОБА_2 .

Таким чином, постанова Львівського апеляційного суду від 17.09.2024 року набрала законної сили.

Також, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.11.2024 року постановлено: скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Ю.В. та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Ільців Н.Й. - задовольнити частково; визнати бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Ю.Р. у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 неправомірною; зобов`язати державного виконавця Мельника Ю.Р. усунути порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12; визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління Бабини Ю.В. у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 неправомірною; зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі Начальника Управління Бабини Ю.В. усунути порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 та вжити заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12. В решті вимог скарги відмовити.

16.06.2025 року Львівський апеляційний суд, задоволив апеляційні скарги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ Мельника Юрія Романовича. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездільність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ Мельника Юрія Романовича, заінтересовані особи: Орган опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 - відмовити.

Беручи до уваги, що державні виконавці Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ не надали суду будь-яких доказів, що ними 22.11.2024 року та 27.11.2024 року, були вчинені всі, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року, зокрема, в частині виконання вимог частини четвертої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку, що Шевченківський ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ допустив неправомірну бездіяльність щодо примусового виконання вказаного судового рішення.

Що стосуеться інших вимог викладених ОСОБА_1 у скарзі, такі є загальними щодо дій/бездіяльності начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Мельника Юрія Романовича у виконавчому провадженні №70201785, і такі вимоги не конкретизовано щодо відповідного епізоду примусового виконання рішення суду №1309/9120/12 в межах виконавчого провадження №70201785, а саме 22.11.2024 року та 27.11.2024 року, який зазначений у змісті даної скарги.

Таким чином, вищевказаними судовими рішеннями вже було розглянуто вимоги скарги, яка була подана ОСОБА_1 до Залізничного районного суду м. Львова 22.10.2024 року. Зі змісту даної скарги вбачається, що ОСОБА_1 фактично повторно звертається до суду з аналогічними вимогами.

Суд не вбачає правових підстав вдруге виносити відповідні рішення щодо державного виконавця та інших осіб виконавчої служби про вчиняти вищевказаних дій, оскільки вказані судові рішення після набрання ними законної сили мають в обов`язковому порядку виконані всіма посадовими особами державної виконавчої служби, а перегляд уже вирішених вимог ОСОБА_1 суперечив би принципу правової визначеності, що включає в себе принцип res judicata, що означає остаточність та незмінність судових рішень.

Окремо суд зазначає, щодо заявленої скаржником вимоги про:

- визнати дії / бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) МЕЛЬНИКА Юрія Романовича (інших посадових осіб) таким, що може умисно приховати реальну потребу цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків;

-визнання бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління (іншої посадової особи) щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління заходів, що передбачені постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22) та постановою Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24), - такою що може мати ознаки «легковажності», не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до ст. 451 ЦПК України суд може визнати оскаржувані рішення, дії чи бездіяність неправомірними.

Враховуючи наведене, керуючись ст.450, 451 ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича у виконанні 22.11.2024 року та 27.11.2024 року рішення суду у справі № 1309/9120/12 неправомірною.

Зобов`язати державного виконавця Мельника Юрія Романовича усунути вказане порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12.

В решті вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя: