П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року місто Київ

справа № 369/15227/23

провадження №22-ц/824/844/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - АТ КБ " ПриватБанк"

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на заочне рішення Дарницького районного суду м.Києва від 29 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Сирбул О.Ф.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обгрунтовано тим, що 31 грудня 2020 року між банком та ОСОБА_1 , укладено договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому ОСОБА_1 погодив, що повністю проінформований про надані йому для ознайомлення умови кредитування у АТ КБ "ПриватБанк". Для користування кредитними коштами відповідач 31 грудня 2020 року отримав кредитну картку " Універсальна " № НОМЕР_1 , терміном дії до грудня 2024 року. 1 липня 2021 року відповідач отримав картку "Універсальна" № НОМЕР_2 , терміном дії до липня 2025 року.

У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань станом на 23 серпня 2023 року у відповідача ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 66 783,58 грн., яка складається з тіла кредиту - 57 868,84 грн., та заборгованості за простроченими відсотками - 8914,74 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 29 лютого 2024 року частково задоволені позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк".

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 грудня 2020 року у сумі 57 868,84 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2325,69 грн. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник АТ КБ " ПриватБанк" - Ніколаєнко О.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 8914,74 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення про повне задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає помилковим висновок суду про не доведеність погодження сторонами умов кредитування. У підписаній відповідачем ОСОБА_1 заяві від 31.12.2020 розмір відсотків за користування кредитом визначений. З виписки по рахунку відповідача вбачається, що останній отримав кредитну картку та користувався нею.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 квітня 2024 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше став розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги представника АТ КБ "ПриватБанк" лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а саме щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 31.12.2020 з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг в АТ КБ "ПриватБанк".

Відповідно до наданого АТ КБ "ПриватБанк" розрахунку станом на 23.08.2023 ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 66783,58 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 57 868,84 грн., заборгованість за відсотками - 8914,74 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що сторони обумовили у письмову вигляді ціну договору, яка встановлені у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. При цьому, суд першої інстанції відхилив паспорт споживчого кредиту, як такий доказ, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, так як в паспорті споживчого кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, що відповідає позиції об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить посилання на конкретні умови кредитування, нарахування відсотків та порядок повернення кредиту, саме по собі підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту, який не є складовою частиною укладеного договору, без підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, не підтверджує узгодження сторонами умов договору, зокрема, умов щодо стосуються порядку нарахування відсотків та їх розміру.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ст. ст. 1049, 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, відсотки за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по процентам за користування кредитом, посилаючись на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та витяг з «Тарифів банку», як на невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими «Тарифами» та «Умовами і правилами надання банківських послуг» відповідач ознайомився та погодився, підписуючи заяву про приєднання до «Умов та правил» надання банківських послуг у «Приват банку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у підписаній відповідачем заяві домовленості сторін про розмір та сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком копії «Умов та правил надання банківських послуг» не можуть розцінюватися колегією суддів як належні та допустимі підстави для задоволення апеляційної скарги АТ КБ «Приват банку».

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про недоведеність позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 3 ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус