УХВАЛА

26 червня 2025року

м. Київ

справа № 182/2055/23

провадження № 61-7214ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, ГУ НП в Дніпропетровській області та державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що з 14 листопада 2017 року по 06 квітня 2022 року орган досудового розслідування, прокуратури і суди безпідставно і незаконно притягували її до кримінальної відповідальності, строк її домашнього арешту з 20 лютого 2018 року по 20 квітня 2018 року склав два місяця, строк перебування під обвинуваченням в скоєнні тяжкого и середньої тяжкості кримінальних правопорушень з 14 листопада 2017 року по 06 квітня 2022 року становить 52 місяці і 20 днів.

У зв`язку з проведенням у неї обшуку розмір відшкодування моральної шкоди становить 300 000,00 грн, а проведенням НСРД їй заподіяна моральна шкода, яку можливо оцінити у розмірі 500 000,00 грн, а перебування під домашнім арештом завдало їй моральної шкоди на суму 500 000,00 грн. Окрім цього, вона, як людина, яка раніше не притягувалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності, дуже болісно сприймала залякування правоохоронців і прокурора стосовно позбавлення її свободи та навмисного затягування судового розгляду з метою психічного тиску на неї, щоб вона визнала свою вину в інкримінованому злочині, якого фактично не скоювала.

Зважаючи на характер та тривалість порушень її прав, глибину душевних страждань, приниження честі, гідності та ділової репутації, істотне погіршення її стану здоров`я, а також враховуючи зусилля та час, які були витрачені та відновлення попереднього стану та обставин її життя, вважає, що незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду їй завдано моральної шкоди, яку можливо оцінити в грошовому еквіваленту у розмірі 4 000 000, 00 грн, який вона й просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду, 300 000,00 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Апеляційну скаргу ГУ НП в Дніпропетровській області залишено без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року в частині розміру моральної шкоди змінено, збільшено цей розмір з 300 000,00 грн до 421 866,74 грн.

04 червня 2025року ГУ НП в Дніпропетровській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2025 року в частині задоволення позовних вимог і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Підставою касаційного оскарження ГУ НП в Дніпропетровській області зазначило пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували норми права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц,

від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19, від 14 квітня 2021 року у справі № 520/14448/18, від 04 листопада 2021 року у справі № 205/3109/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц, від 27 жовтня 2022 року у справі № 200/1437/18, від 01 листопада 2022 року у справі № 748/356/19, від 15 листопада 2022 року у справі № 635/6067/19, від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, від 12 січня 2023 року у справі № 554/8829/19, від 16 лютого 2023 року у справі № 259/1825/19.

Згідно з доводами касаційної скарги, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивачка не довела наявності підстав, які б свідчили про завдання їй моральної шкоди. ГУ НП в Дніпропетровській області вважає, що позивачкою не наведено беззаперечних доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди у зв`язку з незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду у розмірі 421 866,74 грн.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питань застосування норм права у подібних правовідносинах, порушених в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

За змістом частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Суди встановили, що 29 березня 2018 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 спрямований до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (справа № 202/1564/18, провадження 1кп/202/19/2021).

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2021 року у справі № 202/1564/18 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 302 КК України, призначено їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки, на підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська скасовано, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за обвинуваченням за частиною другою статті 302 КК України закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаними можливостями їх отримання.

Період перебування ОСОБА_1 під слідством становить 52 місяці та 22 дні

(з 14 листопада 2017 року по 06 квітня 2022 року).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною третьою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга зазначеної статті).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, водночас визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Подібний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19, від 27 липня 2023 року у справі № 568/499/16, від 07 жовтня 2024 року у справі № 208/6803/23 (провадження № 61-10271св24).

Як встановлено судами попередніх інстанцій період перебування ОСОБА_1 під слідством становить 52 місяці та 22 дні (з 14 листопада 2017 року по 06 квітня 2022 року). Вказані обставини не заперечуються ГУ НП в Дніпропетровській області ГУ НП в Дніпропетровській області.

Враховуючи час незаконного перебування під слідством та судом позивачки, а саме з 14 листопада 2017 року по 06 квітня 2022 року, що становить 52 місяці та 22 дні, а також розмір мінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи

в суді першої інстанції, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» складала 8 000 грн, розмір компенсації моральної шкоди, заподіяної позивачці, не може бути меншою за 421 866,74 грн ((8 000,00 грн х 52 місяці = 416 000 грн) + 5 866,74 грн за 22 дні (8000 : 30 х 22 = 5 866,74 грн)).

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці внаслідок незаконного перебування під слідством і судом, суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що такий розмір відшкодування не може бути меншим ніж гарантований державою мінімальний розмір відшкодування, визначений у частині третій статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Доводи касаційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження того, що здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні та судовий розгляд призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків ОСОБА_1 , душевних страждань чи інших негативних наслідків морального характеру, є безпідставними, оскільки незаконне повідомлення про підозру (пред`явлення обвинувачення) у кримінальному провадженні, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу злочину, свідчить про наявність передбачених законом підстав для відшкодування моральної шкоди.

Суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, підставами відшкодування моральної шкоди та надавши належну правову оцінку обставинам завдання шкоди та глибині моральних страждань позивачки, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів у межах доводів касаційної скарги не знаходить підстав для висновку, що при визначені розміру відшкодування моральної шкоди апеляційним судом порушено принципи розумності, добросовісності, пропорційності та справедливості або не дотримано приписів Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Аргументи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Слід враховувати, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16?ц).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Аналіз касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах, які вказані вище, висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна ГУ НП в Дніпропетровській області на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2025 року не може вважатись обґрунтованою. Отже у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Слід звернути увагу, що Верховним Судом відмовлено у відкритті касаційного провадження у подібній категорії справ, зокрема, ухвалами від 11 грудня 2023 року у справі № 607/12852/22 (провадження № 61-17302ск23), від 07 серпня 2024 року у справі № 523/13013/23 (провадження № 61-11046ск24), 23 серпня 2024 року у справі № 127/32925/23 (провадження № 61-8427ск24), 07 лютого 2025 року у справі № 490/2874/23 (провадження № 61-980ск25), 01 квітня 2025 року у справі № 307/5337/23 (провадження № 61-3140ск25).

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович