Справа № 638/3611/24
Провадження № 2/638/942/25
УХВАЛА

Іменем України

17 червня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Смирнова В.А.

за участю секретаря судового засідання Євженко О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради, про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Шевченківського районного суду м.Харкова перебуває цивільна справа за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради, про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Харкова від 21 травня 2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради, про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та зобов`язання вчинити певні дії. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м.Харкова (м. Харків пр.Перемоги буд.52-В) на 17 червня 2025 року на 13 год. 00 хв.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заявив клопотання про закриття провадження, в якому просив постановити ухвалу, якою закрити провадження у справі № 638/3611/24 на підставі ч. 2 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору у цивільній справі № 638/3611/24 та постановити ухвалу, якою закрити провадження у справі № 638/3611/24 на підставі ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що зазначена справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник Харківської міської ради проти задоволення клопотання заперечувала, вказала що воно є не обгрунтованим та не підлягає задоволенню.

Представник Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про судове засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши клопотання представника відповідача, приходить до наступного висновку.

В позовній заяві Харківська міська рада просить суд: Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Тертишника Дмитра Олександровича №46675615 від 26.04.2019 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об?єкта нерухомого майна, з реєстраційним №101 за результатами чого нежитлові приміщення 1-го поверху №I, II, 23-1, 24-1, 25-1, 25-2, 26-1, 26-2, 26-3, 26-4, загальною площею 103,5 кв.м в нежитловій будівлі літ. «В-1» по Бурсацькому узвозу, 8 у м. Харкові змінено на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-:-17, 2-го поверху №18-:-30 в нежитловій будівлі літ. «В-2», загальною площею 467,7 кв.м по Бурсацькому узвозу, 8 у м. Харкові. Скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об?єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об?єктів з незначними наслідками (CС1), «Реконструкція приміщень спортивного клубу в будівлі: АДРЕСА_1 ; 1265.9. Зали спортивні інші» № НОМЕР_1 від 16.04.2019 (замовник будівництва - ОСОБА_1 , РНОКПП, НОМЕР_2 ). Зобов?язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) здійснити перебудову, нежитлових приміщень 1-го поверху №1-:-17, 2-го поверху №18-:-30 в нежитловій, будівлі літ. «В-2», загальною площею 467,7 кв.м по Бурсацькому узвозу, 8 у м. Харкові (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 101) в стан, що існував до здійснення самочинної реконструкції, а саме до характеристик договору купівлі-продажу від 02.02.2018, зареєстрованого в реєстрі за №94 та поверхового плану та експлікації виготовлених КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 20.03.2007 (інвентаризаційна справа №33523). Стягнути з відповідача судовий збір на користь Харківської міської ради.

За змістом статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті 1 частини першої статті 19 цього Кодексу передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 495/2176/17 (провадження № 11-245апп18) зроблений правовий висновок про те, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Варто відзначити, що Верховний Суд України в судових рішеннях від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14 та від 09 грудня 2014 року у справі № 21-308а14 із посиланням на положення статей 2 та 5 Земельного кодексу України зазначив, що орган місцевого самоврядування при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб`єктом земельних відносин та при розпорядженні земельними ділянками є вільним у виборі суб`єкта щодо надання земельної ділянки. Позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Висновок Верховного Суду України, викладений у наведених постановах, фактично зводиться до того, що органи місцевого самоврядування у відносинах розпорядження землями комунальної власності є суб`єктами цивільного права і не здійснюють у цих правовідносинах владних управлінських функцій.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15 та від 04 квітня 2018 року у справі № 676/3596/16-а, вказавши, що згідно зі статтями 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статтями 11, 16, 167, 169, 374 Цивільного кодексу України, статтями 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними особами, фізичними особами та з суб`єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, відносини, які виникли між сторонами у вказанаій справі є цивільно-правовими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно правових висновків, які викладені у постановах Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19-ц та від 15 квітня 2020 року у справі № 538/1426/13 закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) відступив від висновку, сформульованого у зазначених постановах, конкретизувавши його таким чином: закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Як роз`яснив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 вересня 2021 року у справі №638/3792/20 (провадження №61-3438 сво21), предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Разом з тим, стороною Відповідача не надано до суду доказів того що між сторонами не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Ця обставина свідчить про те, що спірні правовідносини залишаються не врегульованими.

Тому посилання представника відповідача на відсутність предмета спору підлягають критичній оцінці, так як існує предмет спору.

Враховуючи наведене, суд вважає, що доводи відповідача про відсутність предмета спору за таких обставин не є обґрунтованими.

З огляду на це суд вважає, що підстави для закриття провадження у цивільній справі відсутні, а у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 , Адвоката Юрчика В.Г. про закриття провадження у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та зобов`язання вчинити певні дії - слід відмовити.

Керуючись ст.255, ч.4, ст.260, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 , Адвоката Юрчика В.Г. про закриття провадження у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо ухвалу залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст Ухвали складено 23 червня 2025 року.

Суддя В.А. Смирнов