КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/5498/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9191/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ручки Анатолія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року у складі судді Шролик І.С.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Ірина Юріївна про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просила:

- встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини;

- змінити черговість одержання права на спадкування відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України; усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після його смерті відкрилася спадщина у вигляді дачного будинку на АДРЕСА_4, квартири АДРЕСА_1 та грошові кошти, розміщені в банківських установах.

Приватним нотаріусом КМНО Ярощук І.Ю. відкрито спадкову справу № 25/2023 щодо майна померлого ОСОБА_5 . Позивачкою 28 березня 2024 року подано заяву про прийняття спадкового майна, як особи, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Також, зі заявами про прийняття спадщини звернулись відповідачі, як спадкоємці першої черги.

Сімейні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 виникли з 2008 року. Однією сім`єю проживали за місцем реєстрації ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 . Вели спільне господарство, мали спільний бюджет та витрати, придбавали майно для спільного користування, спільно утримували житло, робили ремонт, підтримували один одного. Документи, зокрема договори про депозитні вклади, відкриття поточних банківських рахунків та медичну документацію ОСОБА_5 зберігав за адресою проживання позивачки. Спадкодавець мав вікові захворювання серця, невралгію, хворобу очей, проходив лікування колінних та ліктьових суглобів. Декілька разів на рік перебував на денному стаціонарному лікуванні. В період лікування догляд за спадкодавцем здійснювала позивачка, вела його супровід, була записана в медичній документації близькою особою. Факт родинних відносин також доводиться спільними подорожами на відпочинок 2016-2022 років.

Факт спільного утримання майна доводиться квитанціями про оплату позивачкою комунальних та інших послуг за обслуговування квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 на праві приватної власності. Позивачка зі спадкодавцем були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, несли витрати на придбання ліків, харчування, а також мали взаємні права та обов`язки. Позивачкою за особисті кошти здійснила поховання ОСОБА_5 на особистому місці для родинного поховання, виконавши його волю щодо способу поховання шляхом кремації.

Посилається, що спадкодавець перебував у безпорадному стані через похилий вік та хвороби. За його життя лише позивачка опікувалася його здоров`ям, надавала нематеріальні та матеріальні блага, ніхто з родичів не приймав участі в його житті та не опікувався ним, не відвідував в лікарнях, не надавав допомогу у придбанні ліків, не брав участі в організації поховання. Протягом останніх трьох років до дати смерті спадкодавець постійно перебував на лікуванні, як у стаціонарних медичних закладах, так і під наглядом лікарів за місцем проживання, за станом здоров`я потребував стороннього побутового догляду, постійного прийому медичних препаратів, допомогу, як фізичну так і матеріальну, отримував лише від позивачки. Посилаючись на положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України, просить усунути від спадкування онук спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Ручка А.М. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що посилання ОСОБА_1 , що вона здійснювала догляд, допомагала ОСОБА_5 по господарству не свідчить про безпорадний стан спадкодавця, а зумовлено веденням спільного побуту. Придбання ліків, в період перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні з 01 жовтня 2023 року по дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підтвердження чого надано фіскальні чеки, був короткочасним періодом, зумовленим погіршення стану здоров`я ОСОБА_5 через перенесений 01 жовтня 2023 року крововилив (геморагічний інсульт). В цей проміжок часу ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні, під наглядом лікарів та медичного персоналу, був забезпечений їжею та цілодобовим доглядом.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_5 мав достатнє матеріальне забезпечення, а тому не потребував фінансової допомоги зі сторони позивачки.

Вказує, що дослідженими матеріалами та показами свідків не підтверджений тривалий та безпорадний стан здоров`я спадкодавця ОСОБА_5 , його неспроможність самостійно забезпечувати свої потреби. Відсутні докази, що у нього була хвороба, яка б створювала необхідність у догляді, а також відсутні будь-які докази, що ОСОБА_5 звертався до ОСОБА_3 або ОСОБА_4 за наданням йому допомоги, а вони ухилялися від її надання.

Посилається на те, що права позивачки, як спадкоємиці четвертої черги за законом не порушуються, оскільки право на спадкування у неї не виникло за наявності спадкоємців першої черги.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку відносно того, що безпорадний стан ОСОБА_5 був короткостроковим, оскільки в такому стані він перебував не тільки в період з 01 жовтня 2023 року по 20 жовтня 2023 року (безпосередньо перед смертю), а і під час підтверджених судом численних хвороб ОСОБА_5 та знаходження його в медичних закладах. Отже, безпорадний стан підтверджується відповідними записами про хвороби і їх лікування в медичних документах спадкодавця, що надані в якості доказів до суду. Незважаючи на це, онучки ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) не тільки ніколи не допомагали, але і залишили без догляду під час воєнного стану. Таким чином догляд за спадкодавцем під час проявлення у нього хвороб, загострення його хронічних хвороб (перебування у безпорадному стані) здійснювала виключно ОСОБА_1 .

Звертає увагу, що помилковим є висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 не потребував допомоги у безпорадному стані, оскільки був фінансово забезпеченою особою.

Крім того, позивачка матеріально підтримувала спадкодавця, в тому числі оплачувала комунальні послуги за рахунок власних коштів за житло, що належало Спадкодавцю, придбавала медикаменти, одяг, речі для спільного користування, тощо, при цьому не отримувала відшкодування спадкодавцем таких коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кульбіч-Калбукова С.А. в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відхилити, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року залишити без змін.

Зазначає, що у даній справі відсутні документи, що посвідчують факт спільного проживання спадкодавця та позивачки однією сім`єю, також відсутні документи, що посвідчують наявність у спадкодавця «безпорадного стану», а надані суду квитанції, білети, чеки на придбання речей свідчать лише про те, що ОСОБА_1 була довгий час особистою помічницею професора ОСОБА_5 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Ручка А.М. просили про задоволення апеляційної скарги, адвокат адвокат Кульбіч-Калбукова С.А. в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Приватний нотаріус КМНО Ярощук І.Ю. в судове засідання не з`явилася про розгляд справи повідомлена належно (а.с. 158 т.4).

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає повністю.

У справі встановлено, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану (а.с. 21 т.1).

З матеріалів спадкової справи № 25/2023, заведеної щодо майна померлого ОСОБА_5 , встановлено, що після його смерті відкрилася спадщина на обсяг належного йому нерухомого майна та грошові кошти, які розміщувалися на відкритих рахунках у банківських установах АТ «КБ «ПриватБанк» загальною сумою 1 794 742 грн 16 коп, АТ «Державний експортно-імпортний банк» загальною сумою 65 811,13 дол США та 685 802 грн 60 коп; АТ « Ощадбанк» загальною сумою 10 610 грн 25 коп (а.с. 1-38 т.2).

Відповідно до Реєстру територіальної громади міста Києва, встановлено що станом на 20 жовтня 2023 року за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 13 т. 2).

З заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 звернулися онуки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за правом представлення їх матері ОСОБА_6 (у шлюбі ОСОБА_7 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В поданій заяві ОСОБА_4 відмовилась від права на спадкування після смерті дідуся на користь ОСОБА_3 (а.с. 2, 14 т. 2).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15 січня 2003 року ОСОБА_2 , 1964 року народження, визнано недієздатною (а.с. 17 т. 2).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року ОСОБА_3 визнано опікуном ОСОБА_2

ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса КМНО Ярощук І.Ю. зі заявою про прийняття спадщини 28 березня 2024 року після смерті ОСОБА_5 , як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років (а.с. 18 т. 2).

За відомостями Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_3 виїхала за межі України 26 лютого 2022 року, повернулась 31 березня 2023 року та виїхала 01 серпня 2023 року. ОСОБА_4 виїхала з України 23 січня 2022 року повернулась 21 січня 2023 року та знову виїхала 30 липня 2023 року (а.с. 215 т. 2).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з підстав його недоведеності.

Такий висновок суду є обґрунтованим й з ним погоджується апеляційна інстанція.

Звернувшись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 просила суд встановити факт її проживання однією сім`єю із ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 починаючи з 2008 року і до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , як доньки і батька, зміну порядку черговості спадкування, усунення від права на спадкування.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими.

Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

За правилами, встановленими статтею 1258 ЦК, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК).

Частинами 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК) визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 457/1853/14-ц, провадження № 61-16272св18).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Підстав для повторного встановлення доказів, яким надано оцінку районним судом колегія суддів не убачає.

Водночас апеляційна інстанція вважає зазначити наступне.

Встановивши, що позивачка та померлий спадкодавець фактично проживали за різними адресами; належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження факту її проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю позивачка не надала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Зокрема подорожі, оплата комунальних послуг, купівля продуктів не можуть бути підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, а можуть засвідчити лише факт надання періодичної допомоги. Інших доказів на підтвердження факту їх проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, спільного господарства, бюджету, наявності між ними взаємних прав і обов`язків матеріали справи не містять.

Отже, долучені до справи квитанції на оплату комунальних та інших послуг, медична документація чи супровід до закладу обґрунтовано не взято районним судом до уваги.

Колегія суддів також вважає, що покази свідків зі сторони відповідача ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які були надані в суді першої інстанції містять посилання на конкретні факти та обставини, які входять до предмету доказування, і спростовують спільне проживання позивачки з померлим, і свідчить лише про епізодичні відвідування ОСОБА_1 за місцем проживання останнього.

При цьому свідками за змістом вказано, що ОСОБА_5 мав задовільний стан здоров`я. Не скаржився на вади зі здоров`ям, до останнього працював, їздив у відрядження, допомоги не потребував, та опікувався дочкою Ніною самостійно. Ключів ОСОБА_1 від квартири ОСОБА_5 не мала.

Про відсутність підстав для висновку про безпорадний, хворобливий стан померлого через похилий вік свідчать також долучена до справи переписка в мережі Інтернет між онукою померлого та ОСОБА_1 , зміст якої підтвердила остання в суді апеляційної інстанції та згідно якої зі слів ОСОБА_5 їй відомо, що напередодні померлий займався спортом, віджався від полу 50 разів, відвідав пляж, купався, придбавав харчі, а наступного дня тяжко захворів і згодом помер (а.с. 101 т.2).

Отже матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані й потребував допомоги від онук та просив про це їх; що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мали спільний побут, бюджет, вели разом господарство, придбавали побутові речі та речі домашнього вжитку, здійснювали спільні витрати для забезпечення потреб саме сім`ї, піклувалися один про одного.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю понад п`ять років, а також усунення від права на спадкування онук померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за недоведеністю таких вимог.

Доказів, які б спростовували такий висновок суду, позивачкою не надано й судами першої та апеляційної інстанції не встановлено.

Не спростовує такий висновок і доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції та є необґрунтованими.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ручки Анатолія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: