СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3035/25

пр. № 2/759/2908/25

24 червня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Валинкевич В.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

05.02.2025 р. позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 01.03.2024 року по 31.01.2025 рік включно у розмірі 178 949,73 грн та судовий збір у розмірі 1 789,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2022 р. у справі № 759/23003/21 (провадження № 2/759/1086/22) частково задоволено позов ОСОБА_1 до АТ «Київметробуд», третя особа: ОПО ПАТ «Київметробуд» про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, яким визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора АТ «Київметробуд» Проніна А.Г. №169 від 07.09.2021 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення; визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора АТ «Київметробуд» Проніна А.Г. від 07.09.2021 р. № 154 про припинення трудового договору (контракту) з охоронником відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» ОСОБА_1 за невідповідність займаній посаді; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаду охоронника відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» з 08.09.2021 р.; стягнуто з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.09.2021 р. до 22.02.2022 р. в розмірі 85 390,95 грн; стягнуто з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 8 000,00 грн моральної шкоди; та стягнуто з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 500,00 грн. Проте, станом на момент звернення до суду з даним позовом роботодавець АТ «Київметробуд» заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2022 р. по справі № 759/23003/21 (провадження № 2/759/1086/22) не виконав. ОСОБА_1 не поновлено на роботі на посаді охоронника відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» з 08.09.2021 р., як і не виконано рішення суду в частині стягнення заробітної плати, внаслідок чого, позивач повторно звернувся до суду з даним позовом у якому просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 01.03.2024 року по 31.01.2025 рік включно у розмірі 178 949,73 грн.

Ухвалою суду від 06 лютого 2025 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 63).

Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву.

Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач з 19.12.1986 р. по 08.09.2021 р. працював в Акціонерному товаристві «Київметробуд» на підставі трудового договору, укладеного на невизначений строк, на посадах стропальника 5 розряду на ділянці вантажно-розвантажувальних робіт (з 19.12.1986 р. по 01.07.1987 р.); машиніста тепловоза в транспортно-свер`євому цеху (з 07.07.1987 р. по 01.02.1989 р.); машиніста тепловоза на виробничо-комплектувальній ділянці (з 01.02.1989 р. по 31.08.2009 р.); машиніста тепловоза виробничо-комплектувальної дільниці (з 01.09.2009 р. по 11.02.2019 р.); охоронника 3 розряду в відділі фізичної безпеки (з 12.02.2019 р. по 08.09.2021 р.). Викладене підтверджується записами в трудовій книжці Позивача, яка додається до цієї позовної заяви.

Наказом АТ «Київметробуд» № 169 від 07.09.2021 р. накладено на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Наказом АТ «Київметробуд» № АТ 154 від 07.09.2021 р. припинено трудовий договір з 08.09.2021 р. на підставі ч. 1 п. 2 ст. 40 КЗпП України(невідповідність займаній посаді).

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2022 р. у справі № 759/23003/21 (провадження № 2/759/1086/22) частково задоволено позов ОСОБА_1 до АТ «Київметробуд», третя особа: Об`єднана профспілкова організація Публічного акціонерного товариства «Київметробуд» про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, яким визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора АТ «Київметробуд» Проніна А.Г. № 169 від 07.09.2021 р. про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення; визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора АТ «Київметробуд» Проніна А.Г. від 07.09.2021 р. № 154 про припинення трудового договору (контракту) з охоронником відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» ОСОБА_1 за невідповідність займаній посаді; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаду охоронника відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» з 08.09.2021 р.; стягнуто з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.09.2021 р. до 22.02.2022 р. в розмірі 85 390,95 грн.; стягнуто з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 8 000,00 грн. моральної шкоди; стягнуто з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 500,00 грн.

06.07.2022 р. Святошинським районним судом м. Києва видано позивачу виконавчі листи по даній цивільній справі № 759/23003/21 (провадження № 2/759/1086/22).

05.08.2022 р. головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко С.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва №759/23003/21 від 06.07.2022 р. про стягнення з АТ «Київметробуд» середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошових коштів за завдану моральну шкоду та судового збору.

09.09.2022 р. головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко С.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 759/23003/21 від 06.07.2022 р. про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді охоронника відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд».

Станом на момент звернення до суду з даним позовом роботодавець АТ «Київметробуд» заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2022 р. по справі № 759/23003/21 (провадження № 2/759/1086/22) не виконав. ОСОБА_1 не поновлено на роботі на посаді охоронника відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» з 08.09.2021 р., з огляду на що останній змушений був звернутися до суду.

17.03.2023 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання вказаного рішення суду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2023 р. позовні вимоги задоволено, стягнуто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 23.02.2022 р. по 07.03.2023 р в розмірі 199 740,57 грн.

В подальшому, 08.03.2024 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання вказаного рішення суду та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.05.2024 року позовні вимоги задоволено, стягнено з Акціонерного товариства «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 08.03.2023 р. по 29.02.2024 р. в розмірі 190 830,21 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1908,30 грн, а всього разом 192 738 (сто дев`яносто дві тисячі сімсот тридцять вісім) грн. 51 коп.

За положеннями ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 4855/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно із ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 5-1 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Як зазначено у правовому висновку, висловленому Верховним Судом України в постанові від 18.10.2017 р. у справі № 6-1723цс17, однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не тільки з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Вказане повністю узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.01.2019 р. у справі № 760/9521/15-ц (провадження № 61-24060св18).

У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

В порушення вимог ч. 8 ст. 235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення, АТ «Київметробуд» заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2022 р. по справі № 759/23003/21 (провадження № 2/759/1086/22) про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді охоронника відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» з 08.09.2021 р. досі не виконало.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 16.09.2020 р. у справі № 709/1465/19, аналізуючи положення ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», виклав правовий висновок, відповідно до якого виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.02.2020 р. у справі № 702/725/17, постанові від 17.06.2020 р. у справі № 521/1892/18.

В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

За нормами ст. 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом положень ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Відповідно до правових позицій, висловлених Верховним Судом України у постанові від 01.07.2015 р. у справі № 6-435цс15 та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.01.2019 р. у справі № 760/9521/15-ц (провадження № 61-24060св18), за змістом норм ст. 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Положення ст. 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неможливості працевлаштування.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями).

У справі № 501/2316/15-ц від 26.08.2020 р. Верховний Суд зробив такі правові висновки: вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчислюється, починаючи з дня звільнення особи і закінчується днем її поновлення на роботі; якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

Відповідно до п. 5 розділу IV «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 розділу IV «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як встановлено судом вище, з вини відповідача відбувається затримка виконання заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2022 року по справі № 759/23003/21 про поновлення позивача на роботі на посаду охоронника відділу фізичної безпеки АТ «Київметробуд» з 08.09.2021 р., що відповідно до ст. 236 КЗпП України є підставою для стягнення з АТ «Київметробуд» на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Розмір середньоденного заробітку позивача встановлений заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2022 р. по справі № 759/23003/21, який становить 742,53 грн, при цьому період вказаного заочного рішення на роботі становить з 01.03.2024 р. по 31.01 2025 р. (включно), тобто із затримкою у 241 робочих днів, а саме:

Робочих днів у березні 2024 р. (з 01.03.2024 р. по 31.03.2024 р.) - 21.

Робочих днів у квітні 2024 р. (з 01.04.2024 р. по 30.04.2024 р.) - 22

Робочих днів у травні 2024 р. (з 01.05.2024 р. по 31.05.2024 р.) - 23.

Робочих днів у червні 2024 р. (з 01.06.2024 р. по 30.06.2024 р.) - 20.

Робочих днів у липні 2024 р. (з 01.07.2024 р. по 31.07.2024 р.) - 23.

Робочих днів у серпні 2024 р. (3 01.08.2024 р. по 31.08.2024 р.) - 22.

Робочих днів у вересні 2024 р. (з 01.09.2024 р. по 30.09.2024 р.) - 21.

Робочих днів у жовтні 2024 р. (з 01.10.2024 р. по 31.10.2024 р.) - 23.

Робочих днів у листопаді 2024 р. (з 01.11.2024 р. по 30.11.2024 р.) - 21.

Робочих днів у грудні 2024 р. (з 01.12.2024 р. по 31.12.2024 р.) - 22

Робочих днів у січні 2025 р. (з 01.01.2025 р. по 31.01.2025 р.) - 23.

Згідно наданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в період з 01.03.2024 р. по 31.01.2025 р. (включно) становить 21 + 22 + 23 + 20 + 23 + 22 + 21 + 23 + 21 + 22 + 23 = 241 робочих днів * 742,53 грн = 178 949,73 грн.

Отже, враховуючи вищевказані обставини, загальний розмір компенсації за час затримки виконання заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва у справі №759/23003/21 про поновлення на роботі ОСОБА_1 в період з 01.03.2024 р. по 31.01.2025 р. (включно) становить 178 949,73 грн.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.04.2021 р. у справі № 461/1303/19 дійшов висновку, що за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 р. у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18).

Враховуючи те, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (ч. 1 ст. 233 КЗпП України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не надали докази на спростування заявлених позовних вимог. стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, посилання позивача на мотиви заявлених позовних вимог, наведені в процесі судового розгляду, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 789,50 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст. 4, 5-1, 21, 233, 235, 236 КЗпП України, ст.ст. 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» (код за ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 01.03.2024 року по 31.01.2025 рік у розмірі 178 949 (сто сімдесят вісім тисяч дев`ятсот сорок дев`ять) грн 73 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» (код за ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 789 (одна тисячі сімсот вісімдесят дев?ять) грн 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Ключник А.С.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Акціонерне товариство «Київметробуд», місцезнаходження: (03065, м. Київ, вул. Світлогірська, буд. 2/25; ).