Справа № 569/9260/25
УХВАЛА

26 червня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Іващенко І.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

08 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Рівненської міської ради ( орган опіки і піклування) про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона з 01 лютого 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , який зареєстрований Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Від шлюбу мають спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що діти є громадянами України, мають зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 . У Республіці Польща діти перебували і проживали тимчасово.

З вересня 2024 року діти проживають разом із нею постійно на території України, де відвідують школу.

Просить суд, визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з їх матір`ю ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 травня 2025 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче судове засідання на 03 червня 2025 року на 15 год. 00 хв.

У зв`язку із неявкою відповідача у підготовче судове засідання 03 червня 2025 року, підготовче судове засідання було відкладено на 26 червня 2025 року на 10 год. 00 хв.

Короткий зміст клопотання представника відповідача.

17 червня 2025 року представник відповідача, адвокат Іващенко І.І. подала клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування клопотання покликається на те, що у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області також перебуває справа N? 569/337/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання незаконним утримання дітей на території України та повернення їх за постійним місцем проживання.

Зазначає, що відповідно до статті 16 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року після одержання повідомлення про незаконне переміщення або утримування дитини відповідно до статті 3, судові або адміністративні органи Договірної держави, на територію якої була переміщена дитина, або на території якої вона утримується, не будуть вирішувати по суті питання про піклування доти, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції або поки заява не подана відповідно до цієї Конвенції протягом розумного періоду часу після одержання повідомлення. Розглядаючи питання щодо повернення дитини до держави постійного проживання, суд не може вирішувати по суті питання щодо піклування про дитину та визначення її місця проживання, оскільки це питання, виходячи зі змісту статті 16 Конвенції, належить до виключної компетенції держави постійного проживання дитини. Отже, спір між батьками щодо місця проживання дитини може бути вирішений лише після повернення дитини до держави постійного місця проживання.

Україна та Республіка Польща є Договірними Державами Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року.

Відповідно до статей 16, 19 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 28 жовтня 1980 року по суті питання про піклування та надання одному або обом батькам опікунських прав належить до юрисдикції компетентних органів тієї держави, на території якого дитина мала постійне місце проживання, допоки не була переміщена.

Оскільки у цій справі позовні вимоги не належать до виключної підсудності судам України, то у національних судів відсутні правові підстави для ухвалення рішення по суті спору.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України просить закрити провадження у справі N? 569/9260/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей.

Короткий зміст заперечення на клопотання представника відповідача.

В задоволенні клопотання про закриття провадження у справі просили відмовити, покликаючись на те, що наявність громадянства будь-якої іншої держави, при наявності громадянства України - не викликає необхідності розглядати справу відповідно до Конвенції про юрисдикцію. Оскільки, діти, а також позивач і відповідач є громадянами України, спір у яких виник щодо місця проживання саме громадян України. Відповідно вказане, спростовує твердження відповідача про те, що об?єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави, оскільки сам же відповідач стверджує у заявленому відзиві про те, що діти перебувають на території України. Також відсутній стверджувальний відповідачем юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини мав чи має місце на території іноземної держави. Оскільки, діти не лише тимчасово проживали на території Республіки Польща, а й з моменту народження проживали в Україні, що підтверджується їх свідоцтвами про народження. Перебували на обліку в українських лікарів, відвідувати дошкільні навчальні заклади, що не заперечується відповідачем.

Безпідставним є покликання представника відповідача на ст. 5 Конвенції про юрисдикцію, оскільки незрозуміло, що відповідач має на увазі щодо захисту особи чи майна дитини, оскільки будь яких доказів з приводу того, що дітям чи їхньому майну на момент розгляду цієї справи загрожує якась небезпека не надано.

Крім того, відповідач не позбавлений можливості прибути на територію України та приймати участь у вихованні своїх дітей, спілкуванні з ними, приймати безпосередню участь у їх утриманні, оскільки він же ж сам також являється громадянином України.

Аргументи учасників справи

В судовому засіданні представник відповідача, адвокат Іващенко І.І. повністю підтримала клопотання про закриття провадження у справі, з підстав викладених у ньому. Вважає, що справа непідсудна національним судам.

Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Коноплястий Я.С. заперечили проти задоволення клопотання, зазначили, відповідач та його представник неправильно тлумачать положення статті 19 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, та, враховуючи, що діти є громадянами України та сторони є громадянами України, спір належить розглядати в Рівненському міському суді.

Фактичні обставини, встановлені судом.

01 лютого 2014 між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 84. ( а.с. 14).

При укладенні шлюбу ОСОБА_6 змінено прізвище на ОСОБА_7 , про що в свідоцтві зроблено відповідний запис.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народився син, ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції.( а.с.15)

ІНФОРМАЦІЯ_6 у сторін народився син, ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. ( а.с. 16)

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є громадянами Польщі, що підтверджується паспортами громадян Республіки Польща, НОМЕР_4 виданим 23/04/2024 та DHR462674 виданим 23/04/2024 ( а.с. 109, 110)

ОСОБА_8 у період з 01.09.2021 року по 07.10.2024 року був учнем початкової школи№ 51 в м.Люблін Польща. ( а.с.113-114)

ОСОБА_9 у період з 01.09.2021 року по 07.10.2024 року відвідував дитячий садок № 63 в м.Люлін Польща ( а.с.127)

Згідно характеристики учня ОСОБА_5 , виданої Рівненським ліцеєм № 9 Рівненської міської ради від 29.04.2025 року, останній є учнем 1-Б класу з жовтня 2024 року ( а.с. 35)

Згідно характеристики учня ОСОБА_5 , виданої Рівненським ліцеєм № 9 Рівненської міської ради від 29.04.2025 року, останній є учнем 4-Б класу з жовтня 2024 року ( а.с. 36)

В судовому засіданні також встановлено, і дана обставина позивачем не заперечувалась, що відповідач ОСОБА_3 є громадянином Республіки Польща ( в судовому засіданні було досліджено, надіслана відповідачем на телефон його представника скан-копія паспорта )

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області також перебуває справа N? 569/337/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання незаконним утримання дітей на території України та повернення їх за постійним місцем проживання. На даний час рішення у справі не прийнято.

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо вимог за участі іноземного елемента

У позові ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з нею.

Зазначена справа є справою з іноземним елементом.

Згідно зі статтею 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надано Верховною Радою України.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначено, що іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Згідно зі статтею 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.

Частиною першою статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

У статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено підстави визначення підсудності справ судам України та зазначено, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

При цьому статтею 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено випадки виключної підсудності справ з іноземним елементом судам України.

Україна та Республіка Польща є Договірними Державами Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року (далі Конвенція).

Конвенцією визначено її цілі, якими є: визначити державу, органи якої мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини; визначити, яке право застосовується такими органами при здійсненні їхньої юрисдикції; визначити право, що забезпечується до батьківської відповідальності; забезпечити визнання та виконання таких заходів в усіх Договірних Державах; запровадити таке співробітництво між органами Договірних держав, яке може бути необхідним для досягнення цілей цієї Конвенції.

Статтею 3 Конвенції визначено, що заходи, згадані у статті 1, можуть стосуватися, зокрема, права опіки, у тому числі права стосовно піклування про особу дитини та, зокрема, право визначати місце проживання дитини, а також права на спілкування, у тому числі право брати дитину на обмежений період у місце інше, ніж звичайне місце проживання дитини.

Статтею 28 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах ( Договір ратифіковано Постановою ВР N 3941-XII ( 3941-12 ) від 04.02.94 ) передбачено, що правових стосунках між батьками і дітьми, в тому числі аліментних обов`язках батьків застосовується законодавство тієї

Договірної Сторони, громадянином якої є дитина.

В справах, зазначених в пунктах 1 і 2, компетентними є органи тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина, а також органи тієї Договірної Сторони, на території якої дитина має місце проживання.

З матеріалів справи слідує, що діти є громадянами України і громадянами Республіки Польща, з 2021 року по жовтень 2024 року постійно проживали на території Республіки Польща.

Відповідно до статей 16, 19 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 28 жовтня 1980 року по суті питання про піклування та надання одному або обом батькам опікунських прав належить до юрисдикції компетентних органів тієї держави, на території якого дитина мала постійне місце проживання, допоки не була переміщена.

Поняття «місце постійного проживання» не визначене Гаазькою конвенцією, оскільки таке місце проживання дитини має визначатися Договірними державами в кожному конкретному випадку на підставі фактичних обставин справи.

Звичайне місце проживання підтверджується таким: відвідуванням дошкільного навчального закладу - садка, школи, різноманітних гуртків; за результатами встановлення таких обставин: за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв`язки та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо. Тобто звичайне місце проживання дитини варто розуміти як таке місце, існування якого доводить певний ступінь прив`язаності дитини до соціального та сімейного її оточення. З цією метою потрібно враховувати, зокрема, тривалість, регулярність, умови і причини перебування дитини і сім`ї в тій чи іншій державі, місце та умови відвідування освітніх закладів, знання мови, соціальні та сімейні відносини дитини у такій державі (постанова Верховного Суду від 01 листопада 2022 року у справі № 201/1577/21, провадження № 61-4217св22).

Відтак, вказані обставини мають встановлюватись при розгляді справи N? 569/337/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання незаконним утримання дітей на території України та повернення їх за постійним місцем проживання. На даний час рішення у справі не прийнято, а відтак звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей наразі є передчасним.

На підставі статті 16 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 28 жовтня 1980 року після одержання повідомлення про незаконне переміщення або утримування дитини відповідно до статті З, судові або адміністративні органи Договірної держави, на територію якої була переміщена дитина, або на території якої вона утримується, не буде вирішувати по суті питання про піклування доти, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції або поки заява не подана відповідно до цієї Конвенції протягом розумного періоду часу після одержання повідомлення.

Враховуючи, що діти з 2024 року є громадянами Республіки Польщі та проживали на території Республіки Польщі з 2021 року по 2024 рік, а також відповідач є громадянином Республіки Польща, а отже спір є за участі іноземного елемента, відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, у зв`язку з непідсудністю справи національним судам.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, відповідно до якої під час розгляду питання щодо повернення дитини до держави постійного проживання, суд не може вирішувати питання щодо піклування про дитину та визначення її місця проживання, оскільки це питання, виходячи зі змісту ст. 16 Конвенції, належать до виключної компетенції держави постійного проживання дитини (аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду у справах: постанова від 31.10.2018 року у справі N?405/2584/17, постанова від 12.06.2019 року у справі N?234/17176/17, постанова від 11.12.2019 року у справі N?361/5779/18, постанова від 20.11.2024 року у справі N?714/1022/23, постанова від 05.06.2024 року у справі № 757/54659/21, постанова від 22.11.2023 року у справі № 522/16078/19).

Отже, спір між батьками щодо місця проживання дитини може бути вирішений лише після вирішення питання про повернення дитини до держави постійного місця проживання.

Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню у судах України, підсудність визначається за правилами ЦПК України. Оскільки у цій справі наведені вище позовні вимоги не належать до виключної підсудності судам України, то у національних судів відсутні правові підстави для ухвалення рішення по суті спору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 255, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника відповідача - адвоката Іващенко І.І. про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей задоволити.

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, адреса: 33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12а.

Повний текст складено 26 червня 2025 року

Суддя Н.Г. Кучина