Справа №333/267/25
Провадження №2/333/1653/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Лузанової А.Д.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості,-

встановив:

16.01.2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (надалі ТОВ «ФК ЄАПБ») звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 в сумі 129 932,04 грн. та судових витрат.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.12.2019 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

26.06.2024 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та АТ «УКРСИББАНК» укладено договір факторингу №275, відповідно до умов якого АТ «УКРСИББАНК» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «УКРСИББАНК» за плату та на умовах, визначених цим договором.

Згідно Додатку №1 до договору факторингу № 275 від 26.06.2024 року Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 129 932,04 грн.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося жодних додаткових нарахувань.

Ухвалою суду від 20.01.2025 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження; витребувано у Міністерства соціальної політики України інформацію про те, чи перебуває ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку як внутрішньо переміщена особа.

29.01.2025 року до суду надійшла відповідь від Міністерства соціальної політики України, відповідно до якої станом на 27.01.2025 року в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутня інформація щодо ОСОБА_1

05.02.2025 року до суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти позовних вимог у повному обсязі, оскільки вони є безпідставними.

Між ним та АТ «УКРСИББАНК» було укладено кредитний договір №0. До повномасштабного вторгнення рф в Україну ним своєчасно та в повному обсязі виконувалися зобов`язання за вказаним договором, але через воєнні дії та вимушене переміщення з тимчасово окупованої території на підконтрольну Україні територію, він опинився у тяжкому фінансовому становищі.

Враховуючи положення ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», на його думку, відступлення права вимоги до нього без його згоди є незаконною. Також він вважає, що позовні вимоги не підтверджені належними доказами.

10.02.2025 року до суду надійшов лист від Міністерства соціальної політики України, відповідно до якого фактичне місце проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_3 з 13.06.2022 року.

10.03.2025 року до суду від представника позивача Білотіл А.Г. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: детального розрахунку заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором.

Ухвалою суду від 21.04.2025 року зобов`язано уповноважену особу АТ «УКРСИББАНК» надати на адресу суду наступну інформацію: чи повідомляв ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на гарячу лінію банку про те, що він є позичальником по певному кредитному договору і внутрішньо переміщеною особою; чи було у відповідача прострочення сплати платежів за кредитним договором №0 станом на 24.02.2022 року; яка була заборгованість у ОСОБА_1 станом на 24.02.2022 року.

27.05.2025 року на адресу суду від АТ «УКРСИББАНК» надійшов лист №31-4-01/07-1687-БТ від 19.05.2025 року, відповідно до якого з ОСОБА_1 за період 2022-2023 років було 10 розмов, у кожній з яких останній повідомляв, що він знаходиться у м. Мелітополь, що є тимчасово окупованою територією. Документи про статус внутрішньо переміщеною особи ні до відділення банку, ні по телефону, ні у чаті UKRSIB ОСОБА_1 не надав.

Станом на 24.02.2022 року заборгованість за кредитним договором №0 складала 51 589,56 грн., прострочення сплати платежів відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що листом АТ «УКРСИББАНК» підтвердив, що станом на 24.02.2022 року в нього простроченої заборгованості по кредиту не було, і що він звертався до банку щодо надання реквізитів для самостійного погашення заборгованості за кредитом. Про те, що він в телефонному режимі повідомляв, що він знаходиться на окупованій території не відповідає дійсності, українського зв`язку на тимчасово окупованій території немає з березня-квітня 2022 року.

Він не заперечує, що в нього є заборгованість за даним кредитним договором, але перед АТ «УКРСИББАНК». Він вважає, що АТ «УКРСИББАНК» не мав права відступати права вимоги до нього -ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в позові просив розглянути справу за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи.

Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази у їх сукупності, суд дійшов до такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що 02.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «УКРСИББАНК» з анкетою-заявою на надання споживчого кредиту, в якій просив банк надати йому споживчий кредит «Револьверна кредитна картка» в сумі 45 000,00 грн. зі строком користування 24 міс.

02.12.2019 року ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредитування та підписав Паспорт споживчого кредиту кредиту Інформаційний лист.

Того ж дня, між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) №0 (далі-кредитний договір).

Згідно п. 1.1 кредитного договору, Банк на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває Клієнту та обслуговує на умовах тарифного плану «Картка з лімітом «Шоппінг картка 55 grace», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com й на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку, поточний рахунок, який обслуговується згідно цього Договору-анкети та Правил (договірних умов) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, опублікованих в газеті «Урядовий кур`єр» №105 від 09.06.2017р. (з усіма змінами та доповненнями) та розміщених на сайті my.ukrsibbank.com та/або на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку, а саме: Поточний Рахунок № НОМЕР_2 у національній валюті України.

Відповідно до п.2.1.1. кредитного договору, ліміт кредитування встановлюється у розмірі 45 000,00 грн. Строк дії ліміту кредитування: з дати укладання договору по 05.12.2021 року.

Відповідно до п. 2.1.4. кредитного договору, щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування у відповідності до тарифного плану; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки та за безготівковими операціями - 55% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, протягом пільгового періоду 0,00 %; пільговий період для погашення заборгованості до 56 днів.

26.06.2024 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та АТ «УКРСИББАНК» (клієнт) укладено договір факторингу №275, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором (п. 2.1.). Право власності на Права Вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлення прав вимог у фактора виникає з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги (п. 4.1.).

Відповідно до акту приймання-передачі права вимоги, клієнт передав (відступив) фактору права вимоги, а фактор прийняв права вимоги в обсязі та на умовах, визначених договором та реєстром боржників від 26.06.2024 року до договору факторингу №275 від 26.06.2024 року у кількості 808.

Згідно витягу з реєстру прав вимоги до вищевказаного договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №0 в розмірі 129 932,04 грн., з яких: 62 837,83 грн. заборгованість за основним боргом; 67 094,21 грн. за відсотками.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості сума заборгованості за кредитним договором №0 від 02.12.2019 року станом на 30.11.2024 року становить 129 932,04 грн., з яких: 62 837,83 грн. заборгованість за основним боргом; 67 094,21 грн. за відсотками.

Щодо відступлення права вимоги

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо.

Норми статті 1077 ЦК України не містять імперативного положення про те, що право вимоги до нового кредитора за договором факторингу переходить саме з моменту сплати оплати новим кредитором (фактором) на користь первісного кредитора (клієнта) заборгованості та інших платежів відповідно до договору факторингу.

У цій справі, умовами договору факторингу №275 від 26.06.2024 року не було передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом в повному обсязі оплати за таким договором.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до відповідача за кредитним договором позивач надав копії відповідних документів договору факторингу, витягу з реєстру прав вимоги, акту приймання-передачі права вимоги.

При цьому статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Договором факторингу №275 від 26.06.2024 року передбачено момент набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги - з моменту підписання акту приймання передачі права вимоги.

Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» як кредитор у зобов`язанні має право на пред`явлення позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 02.12.2019 року.

Суд відхиляє доводи відповідача, що відступлення права вимоги до нього без його згоди є незаконною, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відступлення (продаж, передання) права вимоги за кредитним договором та/або договором позики, позичальником за яким є внутрішньо переміщена особа, визначена частиною першою цієї статті, без згоди боржника забороняється.

Згідно з листом АТ «УКРСИББАНК» №31-4-01/07-1687-БТ від 19.05.2025 року, за період 2022-2023 років з ОСОБА_1 було 10 розмов, у кожній з яких останній повідомляв, що він знаходиться у м. Мелітополь, що є тимчасово окупованою територією. Документи про статус внутрішньо переміщеною особи ні до відділення банку, ні по телефону, ні у чаті UKRSIB ОСОБА_1 не надав.

В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач повідомляв первісного кредитора, що він є внутрішньо переміщеною особою. Водночас, на думку суду, у відповідача були можливості це здійснити.

На підставі викладеного, суд вважає, що АТ «УКРСИББАНК» мав право відступити право вимоги до відповідача за кредитним договором.

Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У розумінні ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

На підтвердження виконання умов надання кредиту відповідачу, позивач надав суду виписку по рахунку картки з лімітом на ім`я ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих коштів, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

На повернення грошових коштів не вказував і відповідач у своєму відзиві.

Враховуючи, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку не повернуті, суд переконаний, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд звертає увагу, що до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості, з якого вбачається розрахування усієї суми заборгованості з урахуванням також нарахованих відсотків (відсотки передбачені п.2.1.4. кредитного договору №0 в розмірі 55% річних).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 виснувала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до п. 2.1.1. кредитного договору, строк дії ліміту кредитування: з дати укладання договору по 05.12.2021 року.

В матеріалах справи відсутні додаткові угоди про продовження строку дії кредитного договору та на яких умовах.

Згідно виписки по рахунку картки відповідача, первісним кредитором нараховані відсотки за період з 16.12.2019 року по 16.06.2024 року в розмірі 113 613,72 грн., з яких: 30 046,01 грн. нараховані за період з 16.12.2019 року по 15.11.2021 року (в межах дії договору); 83 567,71 грн. - нараховані за період з 16.11.2021 року по 16.06.2024 року (після спливу дії договору).

Також з наданої виписки вбачається, що позичальник протягом всього періоду активно користувався кредитним лімітом (відповідачем використані кредитні кошти в розмірі 169 492,53 грн.), але регулярно здійснював його погашення (відповідачем сплачені грошові кошти в розмірі 167 153,18 грн.). Разом з тим, із цих документів слідує, що банк у період з 16.11.2021 року по 16.06.2024 року почав погашати безпідставно нараховані позичальнику відсотки за рахунок кредитних коштів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено докази, наявні у матеріалах цивільної справи.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України).

Частинами 1-2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

У позовній заяві ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив розглянути справу у його відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Будучи обізнаним про те, що відповідач заперечує проти позову, позивач не надав доказів на підтвердження позовних вимог, тобто, скористався своїми правами, передбаченим ЦПК України, на власний розсуд.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що сума заборгованості за кредитом складає 32 385,36 грн. (169 492,53 грн. (використані відповідачем кредитні кошти) + 30 046,01 грн. (нараховані відсотки в межах дії кредитного договору) 167 153,18 грн. (сплачені відповідачем грошові кошти в рахунок погашення заборгованості), яку необхідно стягнути з відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов було задоволено на 24,92% (32 385,36х100/129 932,04), судовий збір підлягає стягненню у сумі 754,58 грн. (3 028,00*24,92/100).

Керуючись ст.ст. 522, 526, 530, 536, 549, 551, 610-612, 617, 625, 629, 1046, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 280, 289, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, , реквізити IBAN № НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за кредитним договором №0 від 02.12.2019 року на суму 32 385 (тридцять дві тисячі триста вісімдесят п`ять) грн. 36 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, , реквізити IBAN № НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк») 754 (сімсот п`ятдесят чотири) грн. 58 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 30.06.2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод