КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року

справа № 761/27664/24

провадження № 22-ц/824/2144/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П,

при секретарі: Процко В.М.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року, постановлену під головуванням судді Фролова І.В., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про встановлення факту, що має юридичне значення.

На обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що він, ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 16 січня 1989 року перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 та має військово-обліковий документ НОМЕР_4, але у цьому документі невірно зазначена дата його народження, а саме « ІНФОРМАЦІЯ_5 », яка є датою видачі свідоцтва про народження НОМЕР_1 .

11 травня 2024 року через «ІНФОРМАЦІЯ_7» (ІНФОРМАЦІЯ_8) ОСОБА_1 оновив свої облікові дані, після чого у застосунку з`явилось повідомлення про необхідність їх уточнення, оскільки в електронному кабінеті не відображалися повністю його військово-облікові дані та містився запис «не на обліку».

З метою уточнення даних, 11 липня 2024 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 направив заяву та відповідні документи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 не взяв до уваги поданої ОСОБА_1 заяви, у зв`язку з помилкою, яка допущена при оформленні «Удостоверения о приписке к призывному участку НОМЕР_4», а саме щодо зазначення дати народження ОСОБА_1 « ІНФОРМАЦІЯ_5 » замість « ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

У цьому випадку, встановлення факту належності ОСОБА_1 «Удостоверения о приписке к призывному участку НОМЕР_4» породжує юридичні наслідки для заявника, тобто від цього залежить визначення його військової облікової спеціальності, приналежності як військовослужбовця до офіцерського складу, оскільки цей документ підтверджує його перебування на відповідному військовому обліку, як офіцера запасу за військово-обліковою спеціальністю 442000 та присвоєння звання «лейтенант».

Просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме що «Удостоверения о приписке к призывному участку НОМЕР_4», видане на ім`я « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 паспорт у формі ID-картка № НОМЕР_3 від 17 липня 2018 року, виданий органом 8036.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погоджуючись із ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги обґрунтовані тим, що до переліку, який передбачений частиною 3 статті 315 ЦПК України не включено такого документу, належність якого не підлягає встановленню в окремому провадженні, а саме посвідчення про приписку до призовної дільниці. Ця стаття не містить узагальнення щодо всіх військово-облікових документів. Встановлення факту належності заявнику посвідчення про приписку до призовної дільниці має для нього юридичне значення, оскільки саме цим документом підтверджується факт перебування ОСОБА_1 на військовому обліку.

В судовому засіданні представник заявника апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу у розрізі заявлених до суду вимог не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають, що дає підстави відмовити у відкритті провадження у справі на підставі частини 3 статті 315 ЦПК України.

З метою захисту прав та інтересів, заявник має право звернутись до місцевого загального суду із відповідною заявою, у якій останньому слід вірно визначити вимоги заяви, що будуть відповідати вимогам статті 315 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що заявник просить суд встановити факт належності йому правовстановлюючого документу: «Удостоверение о приписке к призивному участку НОМЕР_4», видане на ім`я « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідно до положень частини 3 статті 315 ЦПК України, справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 464/6696/20 зазначено, що в разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно до положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу у розрізі заявлених до суду вимог не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухвали, постановленої відповідно до вимог чинного процесуального законодавства.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 червня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді