Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
23.06.2025 року м.Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Вознюк Д.І., без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення земельної ділянки та нерухомого майна в натурі (на місцевості),-
12.11.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 про виділення земельної ділянки та нерухомого майна в натурі (на місцевості).
Свій позов обґрунтовує тим, що неодноразові усні звернення позивача до відповідача з проханням здійснити добровільно спільний розподіл майна з виділенням часток в натурі останнім постійно ігнорується.У результаті такої поведінки відповідача, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та захисту порушених прав на нерухоме майно частку спірного будинку, майнові права на який оформлені згідно діючого законодавства.
19.11.2024 року суддею Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. постановлено ухвалу про відкриттяпровадження у справі.
Ухвалою суду від 27.03.2025 року прийнято заяву представника позивача про зміну предмету позову в редакції від 21.02.2025 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача просив розглядати справу за їх відсутності, просив задовольнити позов.
ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, повідомлялася судом належним чином, не скористалась своїм правом на подачу відзиву Її представник адвокат Гришаєва Я.М. неодноразово зверталась до суду з клопотанням про відкладення судових засіданьв зв`язку з заайнятістю представника , при цьому жодних доказів поважності причин неявки не подала взагалі( доказів того, що представник дійсно приймає участі у інших судових провадженнях у визначену судом дату суду не надала, з матеріалами справи ознайомилась завчасно, правом на подання відзиву не скорситалася, жоних заяв по суті позову не подала..
Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно встановивши обставини справи, оцінивши за внутрішнім переконанням наявні докази, які є належними, достовірними та допустимими, давши належну оцінку як кожного доказу окремо так і у взаємному зв`язку, суд приходить до наступного.
Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від12.06.2009року №2 «Прозастосування нормцивільного процесуальногозаконодавства прирозгляді справи в судіпершої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55,124Конституції України та статті 3ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази засвоїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем 88/100 домоволодіння загальною площею 90,99 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 та 55/100 часток в праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0929 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 .
Власником 12/100 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та 45/100 часток у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0929 га є ОСОБА_2 .
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.03.2024 року у справі № 490/10087/21 визначено, що частка позивача в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер :10:076:0008 розташована за адресою АДРЕСА_1 становить 55/100.

Згідно висновку експерта РТПП за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по заявці ОСОБА_1 № 115-271 від 05.11.2024 року, виданого судовим експертом ОСОБА_4 , фактично житловий будинок вже поділено на дві окремі частини з незалежними виходами, а саме:

Відповідно висновку експерта виділити в натурі ідеально ОСОБА_1 в окремий об`єкт 88/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 з огляду на порядок, який склався між співвласниками, регламентованих вимогами нормами ДБН В.2.2-15.2019 «Житлові будівлі. Основні положення» технічно є неможливим. Але відповідно наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 08.02.2006, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 28.02.2006, №201/12075 «….На житлові будинки, запроектовані, побудовані (реконструйовані) відповідно до СНіП 2.08.01-89, вимоги ДБН В.2.2-15-2005 (нині ДБН В.2.2-15-2019) не поширюються…). Досліджуваний будинок 1917 року побудови.

Таким чином, експертом розглядається один варіант виділення в натурі ОСОБА_1 в окремий об`єкт домоволодіння АДРЕСА_1 з огляду на порядок, який склався між співвласниками із відхиленням ідеальних часток.

Фактичні частки співвласників, після розподілу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами складає:

-У першого співвласника ( ОСОБА_1 88/100) 85/100 частки, що на 3/100 часток менше від ідеальної частки;

-У другого співвласника ( ОСОБА_2 12/100) 15/100 частки, що на 3/100 більше від ідеальної частки.

Згідно з висновком експерта на підставі нормативно-правових положень та актів виділити ідеально 88/100 частки земельної ділянки для ОСОБА_1 з урахуванням фактичної конфігурації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 технічно не є можливим.

Отже, на розгляд суду пропонується один варіант виділення земельної ділянки для ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до сформованого користування земельною ділянкою між співвласниками із відхиленням від ідеальних часток без розрахунку компенсації.

Таким чином, ОСОБА_1 виділяється в натурі 85/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на праві приватної власності, згідно висновку судового експерта Шапошникової Еліни Олександрівни № 115-271 від 05.11.2024 року, за варіантом № 1 до складу яких входить житловий будинок літ. «А-1» у складі приміщень 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12; вбиральня «О», Гараж «З», навіс «Л», сарай літ. «Н», вбиральня літ. «О», душ літ. «С», 1/2 огорожі № 8, 10, 11, 12, 13; басейн, ганок, замощення № 2,7,І з огляду на порядок, який склався між співвласниками із відхиленням ідеальних часток.

Також, у користуванні ОСОБА_1 , знаходиться земельна ділянка, загальною площею 160,94 кв.м., яка виходить за межі земельної ділянки з КН: :10:076:0008 по лінії забудови житлового будинку, літ.А.

На підставі вищевикладеного на розгляд суду надається варіант визначення порядку користування цією земельною ділянкою.

Вхід (в`їзд) на земельну ділянку здійснюється через ворота, літ. №11 з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 1,2.

За такого, ОСОБА_1 виділяється в натурі 55/100 земельної ділянки з кадастровим номером :10:076:0008 загальною площею 513,88 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до сформованого користування земельною ділянкою між співвласниками із відхиленням від ідеальних часток без розрахунку компенсації, згідно висновку судового експерта Шапошникової Еліни Олександрівни № 115-271 від 05.11.2024 року.Огорожі залишити у користуванні співвласників відповідно до встановленого порядку користування земельною ділянкою.

Так, відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом пунктів 3.1, 3.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року (далі за текстом Інструкція), у разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до пункту 3.4. Інструкції, при розрахунку частки кожного співвласника в будинку необхідно визначити всю внутрішню площу будинку, а також площу, яка належить кожному співвласнику окремо відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127. ї.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Із роз`яснень, викладених у п. 21 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за №7 від 16.04. 2004 року, вбачається, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Згідно п. 18 «е» Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року, за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.

Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Також відповідно до статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до ч. 1.2. ст. 158 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. ст. 321, 317, 319 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Відповідно до ч.2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

При вчиненні правочину, який передбачає перехід права власності на частку у праві спільної власності на такий об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Разом з тим, суд враховує наступні принципи цивільного судочинства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

За ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, що «спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду». Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, належним та ефективним. «Ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду», судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. «Вдаючись до такого критерію, як ефективність способу захисту, Верховний Суд намагається створити ситуацію, коли особі не доведеться витрачати багато часу на те, щоб домогтися захисту своїх порушених прав та інтересів. Прийняте рішення має бути виконуваним».

За такого, оскільки суд встановив, що позовні вимоги є обґрунтованими, адже таке право позивача гарантоване йому нормами діючого законодавства, а висновок експерта передбачає наявність варіанту поділу , який відповідає фактичному порядку користування, що склався, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог саме згідно висновку судового експерта Шапошникової Еліни Олександрівни № 115-271 від 05.11.2024 року, за варіантом № 1, що не порушуватиме права співвласників.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «juranovitcuria». Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі й застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому , принцип «juranovitcuria», з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З другого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції й надання доказів в умовах нової кваліфікації судом правовідносин (рішення Європейського суду з прав людини від 14 січня 2021 року у справі «Гусєв проти України» (скарга № 25531/12)).

За такого, з врахуванням вищенаведених принципів цивільного судочинства, враховуючи встановлення судом обґрунтованості та доведеності позовних вимог щодо реального поділу спірного житлового будинку та земельної ділянки, враховуючи, що сторони не можуть самостійно дійти згоди до такого, та наявність доказів того, що запропонований судовим експертом варіант поділу не порушуватиме прав співвласників та відповідає встановленому порядку користування, що склався та є наближеним до ідеальних часток у домоволодінні, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись статтями 4,12,13,76, 81,84,89,141,263, 265, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення земельної ділянки та нерухомого майна в натурі (на місцевості) задовольнити.

Виділити в натурі 85/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на праві приватної власності, згідно висновку судового експерта Шапошникової Еліни Олександрівни № 115-271 від 05.11.2024 року, за варіантом № 1, до складу яких входить житловий будинок літ. «А-1» у складі приміщень 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12; вбиральня «О», Гараж «З», навіс «Л», сарай літ. «Н», вбиральня літ. «О», душ літ. «С», 1/2 огорожі № 8, 10, 11, 12, 13; басейн, ганок, замощення № 2,7,І з огляду на порядок, який склався між співвласниками із відхиленням ідеальних часток.

Виділити в натурі ОСОБА_1 55/100 земельної ділянки з кадастровим номером :10:076:0008, загальною площею 513,88 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до сформованого користування земельною ділянкою між співвласниками із відхиленням від ідеальних часток без розрахунку компенсації, згідно висновку судового експерта Шапошникової Еліни Олександрівни № 115-271 від 05.11.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2469,60 грн.

З аочне рішення може бути переглянуте Центральним районним судом м.Миколаєва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Гуденко О.А.