Ухвала

Іменем України

30 травня 2025 року

м. Київ

справа № 727/1326/24

провадження № 61-4371ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 листопада 2024 року у складі судді: Гавалешка П. С., та постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Височанської Н. К., Литвинюк І. М., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Нафта КМ», про визнання протиправними дій, скасування рішення, визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 році ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 , третя особа - ТОВ «Євро Нафта КМ», про визнання протиправними дій, скасування рішення, визнання недійсним договору.

Позовна заява мотивована тим, що рішеннями Чернівецької міської ради по передачі ОСОБА_3 земельних ділянок для обслуговування належного останньому об`єкта нерухомості по АДРЕСА_1 порушуються права позивачів на користування, володіння та розпорядження своєю власністю: земельними ділянками та житловими приміщеннями.

Позивачі стверджують, що весною 2023 року почались будівельні роботи на АЗС рекламна назва «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 з розширення АЗС. Земельні ділянки позивачів межують з АЗС, житлова квартира та нежитлові приміщення позивачів знаходиться на відстані не більше 8 метрів від автозаправної колонки АЗС, незаконним будівництвом АЗС порушено та продовжують порушуватись права позивачок та права мешканців міста. Земельні ділянки позивачів межують з земельними ділянками, які передані в оренду ОСОБА_3 . Чернівецькою міською радою.

Позивач ОСОБА_1 вважала, що будівельними роботами з розширення будівель АЗС (рекламна назва: «ІНФОРМАЦІЯ_1») по АДРЕСА_1 порушуються її права, оскільки такі роботи здійснюються в кількох метрах від її житлової квартири та під її вікнами, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачі вказували, що Чернівецька міська рада не з`ясувала, передаючи в оренду земельні ділянки, що об`єкт нерухомості збудовано ОСОБА_3 без належних документів, без затвердженого проекту, об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил, а тому дії Чернівецької міської ради є протиправними, рішення Чернівецької міської ради є незаконними та підлягають скасуванню. Земельна ділянка передана в оренду використовується в нецільових призначеннях.

Вимоги мають на меті для позивачів відновлення порушених їх прав, шляхом визнання протиправними дій Чернівецької міської ради щодо передання в оренду земельних ділянок на яких був самочинно збудований об`єкт АЗС з метою використання земельної ділянки для обслуговування АЗС, яка раніше існувала та була демонтована без погодження з ними, з порушенням правил добросусідства, екологічних норм, норм ДБН. Діями Чернівецької міської ради, які позивачі просять суд визнати протиправними, порушено їх права на користування власними ділянками та розпорядженням власним майном, яке розташоване поруч з особливо небезпечним об`єктом для життя як позивачів, так й мешканців міста.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили:

визнати протиправними дії Чернівецької міської ради щодо передання в оренду земельних ділянок комунальної власності площею 0,0832 га кад. № :25:003:0068 та площею 0,0168 га кад. № :25:003:0070, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку (код 03.10 для обслуговування АЗС);

визнати протиправними та скасувати пункти 14 та 15 рішення 38 сесії VIII скликання № 1488 від 26 жовтня 2023 року, яким поновлено з 27 липня 2023 року ОСОБА_3 договір оренди землі від 16 січня 2020 року № 11236 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0832 га кадастровий № :25:003:0068, площею 0,0168 га кад. № :25:003:0070 терміном на 5 років для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку (код 03.10 для обслуговування АЗС);

визнати протиправним та скасувати пункти 10.1 та 11.1 рішення 73 сесії VII скликання Чернівецької міської ради № 1940 від 07 листопада 2019 року, яким було надано в оренду ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,0832 га кад. № :25:003:0068, земельну ділянку площею 0,0168 га кад. № :25:003:0070, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку (код 03.10 для обслуговування АЗС);

визнати протиправними та скасувати пункти 4 та 5 рішення Чернівецької міської ради 21 сесії VIII скликання № 812 від 28 липня 2022 року, яким поновлено з 26 лютого 2022 року ОСОБА_3 договір оренди землі від 16 січня 2020 року № 11236 за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0832 га кадастровий номер. № :25:003:0068, площею 0,0168 га кад. № :25:003:0070 терміном на 5 років для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю пов`язаною з отриманням прибутку (код 03.10 для обслуговування АЗС);

визнати недійсними договори оренди землі № 11235 та № 11236 від 16 січня 2020 року, які були укладені між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_3 про передання в оренду земельних ділянок комунальної власності площею 0,0832 га кад. № :25:003:0068 та площею 0,0168 га кад. № :25:003:0070, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку (код 03.10 для обслуговування АЗС).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2023 року у справі № 910/19668/21 сформував висновок, що: у розумінні наведених положень законодавства (статті 16, 203, 215 ЦК України) оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Отже, оспорюючи договір, його сторона має довести, що ним порушені її права та законні інтереси і в результаті визнання оспорюваного договору недійсним її майнові права будуть захищені та відновлені;

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

суд першої інстанції зробив висновок про те, що у справі відсутні докази порушення прав, свобод та інтересів позивачів із підстав, заявлених у позові, а доводи позивачів про порушене право (законний інтерес) є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оспорюваного договору на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивачів. Це свідчить про відсутність предмета захисту у суді, адже позивачами не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку;

при відмові у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із встановлених обставин, зокрема того, що попередні власники нерухомості, яка на момент подачі позову належить позивачам, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розуміючи, що біля належної їм адміністративної будівлі була запроектована, введена в експлуатація та здійснювала діяльність АЗС, вирішили змінити цільове призначення будівлі на бар, магазин та житло. ОСОБА_6 на адресу контролюючих органів писав звернення про відсутність будь-яких заперечень у роботі АЗС, яка знаходиться біля їх нерухомості. Також відсутність будь-яких заперечень щодо АЗС підтверджується і погодженням передачі власнику АЗС ОСОБА_7 земельної ділянки під обслуговування АЗС. Рішенням Чернівецької міської ради № 79 від 27 липня 2006 року у ВАТ «Чернівецьке автотранспортне підприємство-17754» було вилучено частину земельної ділянки площею 0,1 га на АДРЕСА_3 ; затверджено проект відведення та надано ОСОБА_7 земельну ділянку на АДРЕСА_3 площею 0,0832 га та земельну ділянку площею 0,168 га в оренду для обслуговування АЗС. Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 грудня 2010 року № 814/22 «Про впорядкування нумерацій будинків по вул. Каспрука та Канівській» нумерацію будинків змінено з АДРЕСА_3 на АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 . Будь-яких порушень закону при прийнятті рішень органом місцевого самоврядування про наданні дозволу на виготовлення проекту відведення, вилучення частини земельної ділянки в зв?язку із добровільною відмовою від неї ВАТ «Чернівецьке АТП-17754» та затвердження проекту відведення земельної ділянки допущено не було. Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22 січня 2021 року у справі № 926/977/20 відмовлено у задоволенні позову товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецьке автотранспортне підприємство - 17754» до відповідачів Чернівецької міської ради, департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , про визнання незаконним і скасування рішень, визнання недійсними договорів оренди землі, визнання недійсним присвоєння кадастрових номерів. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 22 липня 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Указаними рішеннями суду було встановлено законність передачі Чернівецькою міською радою в оренду земельних ділянок комунальної власності площею 0,0832 га та площею 0,0168 га з кадастровими номерами :25:003:0068 і :25:003:0070;

суд першої інстанції вказав, що указане свідчить про те, що у позивачів відсутнє право вимоги щодо земельних ділянок, які уже були предметом розгляду у справі № 926/977/20 та рішення щодо яких набрало законної сили;

ураховуючи відсутність порушеного права, законність винесених органом місцевого самоврядування рішень про надання в користування земельної ділянки для обслуговування розміщеного на ній об`єкту нерухомості, що належить на праві власності ОСОБА_3 , відсутність підстав для визнання правочину недійсним, суд першої інстанції виснував, що у задоволенні позову повинно бути відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 26 лютого 2025 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення;

рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 листопада 2024 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

У статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок зроблено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18;

під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника;

вирішуючи спір по суті, суд повинен установити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного цивільного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) розпочато провадження у справі, належним позивачем. Брак права на позов у матеріальному розумінні матиме наслідком ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права в особи обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19, провадження № 12-17гс20;

позивачами заявлено позовні вимоги про визнання протиправними дій та рішень Чернівецької міської ради щодо надання землі в оренду по АДРЕСА_1 , площею 0,0832 га кадастровий № :25:003:0068, площею 0,0168 га кадастровий №:25:003:0070 для нерухомого майна ОСОБА_3 та визнання недійсними договори оренди землі, однак, зі змісту позову та апеляційних скарг фактично вбачається, що позивачі не погоджуються з розміщенням та діяльністю АЗС, яка знаходиться на цих земельних ділянках. Однак, на момент придбання позивачами у родини ОСОБА_10 приміщень по АДРЕСА_4 та квартири по АДРЕСА_6 , АЗС по АДРЕСА_1 здійснювало свою діяльність і їм про це було відомо;

апеляційний суд вказав, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин;

заявляючи позовні вимоги про визнання протиправними дій та рішень Чернівецької міської ради щодо оренди землі по АДРЕСА_1 , площею 0,0832 га кадастровий № :25:003:0068, площею 0,0168 га кадастровий №:25:003:0070 для нерухомого майна ОСОБА_3 , що знаходиться на цих земельних ділянках, та визнання недійсними договорів оренди землі, позивачами обрано неефективний та неналежний спосіб захисту, оскільки скасування оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування та договорів оренди землі не вплине на права позивачів. Окрім того, позивачами не зазначено, яким чином право оренди на земельні ділянки ОСОБА_3 порушує права позивачів на користування, володіння та розпорядження нерухомим майном, що перебуває у їх власності;

ураховуючи відсутність порушеного права, законність винесених органом місцевого самоврядування рішень про надання в користування земельної ділянки для обслуговування розміщеного на ній об`єкту нерухомості, що належить на праві власності ОСОБА_3 , відсутність підстав для визнання правочину недійсним, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 02 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 листопада 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 лютого 2025 року (повний текст постанови складено 04 березня 2025 року).

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 25 квітня 2025 року ці недоліки було усунуто та подано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 08 травня 2018 року у справі № 521/4789/17; від 29 листопада 2019 року у справі № 263/13201/15-а; від 04 лютого 2020 року у справі № 915/47/17; від 07 вересня 2022 року у справі № 620/6024/20; від 25 червня 2020 року у справі № 826/11374/15; від 21 жовтня 2019 року у справі № 826/3820/18; від 24 квітня 2023 року у справі № 560/2210/19.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

прийняття органом місцевого самоврядування оспорених рішень і укладення на їх підставі договорів оренди земельних ділянок комунальної власності з категорії земель житлової та громадської забудови для обслуговування АЗС та подальша експлуатація незаконно збудованої АЗС, яка знаходиться у безпосередній близькості від належних ОСОБА_1 житлового і нежитлового приміщення, порушує її права, передбачені статтею 50 Конституції України та статтею 29 ЦК України, а також один із принципів, закріплених у статті 3 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», який полягає у гарантуванні екологічно безпечного середовища для життя і здоров`я людей. Помилковим є висновок судів про те, що оспорені у цій справі рішення та договори не порушують прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 і не породжують для неї право на їх оспорення;

суди безпідставно відмовили у задоволенні клопотання про виклик свідка ОСОБА_11 , як колишньої власниці будинку АДРЕСА_1 , яка зверталась зі скаргами до контролюючих органів щодо незаконності будівництва АЗС по АДРЕСА_1 . Також суди безпідставно відмовили у задоволенні клопотання про призначення судової інженерно екологічної експертизи, яка б могла бути додатковим доказом порушення прав позивачки. У 2019 році фактично збудована нова АЗС з іншими технічними характеристиками за відсутності розробленої і погодженої проектної документації на будівництво, без дозволу на виконання будівельних робіт на земельній ділянці, яка не відведена для такої мети, тобто з порушенням вимог статей 331, 376 ЦК України і статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»;

передача в оренду Чернівецькою міською радою земельних ділянок з категорії земель житлової та громадської забудови для обслуговування АЗС вказує на протиправність рішень і дій міської ради і підтверджує використання орендованої землі всупереч її цільовому призначенню. Збудована АЗС на АДРЕСА_1 є об`єктом підвищеної небезпеки з класом наслідків (відповідальності) ССЗ. Станом на 08 липня 2019 року інспекція Державно архітектурно-будівельного контролю встановила та визнала, що ФОП ОСОБА_9 здійснювала будівництво у 2019 році АЗС на АДРЕСА_1 , без відповідних дозвільних документів. Чернівецька міська рада прийняла рішення про передачу в оренду двох земельних ділянок ОСОБА_3 для обслуговування самочинно збудованої АЗС та уклала договори оренди, які протиправно продовжувала;

оскільки збудована АЗС не відповідає вимогам ДБН і санітарним правилам, ОСОБА_1 вказує, що не може безпечно користуватись своєю власністю та проживати у квартирі. Зливання, зберігання та перекачування вибухонебезпечних речовин на АЗС, яка побудована без дотримання правил пожежної безпеки та чинних норм законодавства на стадіях проектування, будівництва та експлуатації є небезпечним для навколишнього середовища, здоров`я та життя позивача;

факт будівництва АЗС з порушенням чинного законодавства, прийняття рішень сесією міської ради про передачу в оренду вільних комунальних земель і укладення договорів оренди за відсутності будівель і споруд на земельній ділянці без проведення конкурсних процедур передачі в оренду вільної землі, а також розміщення АЗС з порушенням нормативних відстаней і розривів до житлових і громадських будинків, екологічних, протипожежних та санітарних норм є порушенням прав ОСОБА_1 ;

зазначення судами про те, що відсутність у ОСОБА_6 «будь-яких заперечень у своїх зверненнях на адресу контролюючих органів щодо роботи АЗС, яка знаходилась біля його нерухомості, не скасовує обов`язку службових осіб Чернівецької міської ради діяти у відповідності до вимог статті 19 Конституції України, на що не звернули увагу суди;

ОСОБА_1 вказує, що Чернівецька міська рада передала в оренду земельні ділянки ОСОБА_3 для будівництва та розміщення АЗС всупереч вимогам містобудівного та земельного законодавства, діючих будівельних норм, стандартів та правил, з недотриманням екологічних, протипожежних та санітарних вимог, оскільки землі житлової та громадської забудови не можуть використовуватися для розміщення АЗС і на таких категоріях земель діяльність автозаправних станцій не`допускається. Наслідком таких дій Чернівецької міської ради є порушення прав та інтересів позивача, так як автозаправна станція відноситься до об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку і виділення земель під їх розміщення в межах міста повинно здійснюватися з суворим дотриманням екологічної безпеки територій з метою створення та підтримання повноцінного та безпечного середовища. Також у рішення міської ради є необґрунтоване посилання про передачу земельних ділянок «для обслуговування АЗС», що є протиправним, прийнятим на користь орендаря ОСОБА_3 з метою створення видимості прийняття законного рішення;

постанова Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 521/4789/17 підтверджує, що ОСОБА_3 використовує передані йому в оренду земельні ділянки не за цільовим призначення, що є порушенням норм ЗК України. згідно статті 96 якого, землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради за № 549/14 від 03 липня 2001 року ВАТ «Чернівецьке автотранспортне підприємство -17754» для виробничих потреб надано в користування земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 3,7493 га.

АЗС, яка позначена у плані земельної ділянки та топографічному плані (М 1:2000), була збудована у цьому місці в 1997 році і Розпорядженням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 386-р від 24 липня 1997 року була введена в експлуатацію.

На момент отримання у користування земельної ділянки по АДРЕСА_3 , будівлі та споруди за цією адресою, в т.ч. АЗС, адміністративна будівля літ. Б площею 442,8 кв. м та мийка літ. Ж. площею 124,1 кв. м, перебували у власності ВАТ «Чернівецьке автотранспортне підприємство-17754».

ВАТ «Чернівецьке автотранспортне підприємство-17754» в 2003 році відчужило на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . АЗС, адміністративну будівлю літ. Б, площею 442,8 кв. м, та мийку літ. Ж., площею 124, 1 кв. м.

31 грудня 2003 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відчужили на користь ОСОБА_7 АЗС по АДРЕСА_3 , що підтверджується договором реєстрації № 4814 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Після відчуження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . АЗС на користь ОСОБА_7 , належна їм адміністративна будівля літ. Б була реконструйована у продуктовий магазин і бар (на першому поверсі) та квартиру (на другому поверсі), що підтверджується рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 127/3 від 22 лютого 2005 року.

Суди встановили, що незважаючи на те, що біля належної їм адміністративної будівлі, була запроектована, введена в експлуатація та здійснювала діяльність АЗС, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змінили цільове призначення будівлі на бар, магазин та житло. ОСОБА_6 на адресу контролюючих органів писав звернення про відсутність будь-яких заперечень у роботі АЗС, яка знаходиться біля його нерухомості. Також відсутність будь-яких заперечень щодо АЗС підтверджується іх погодженням передачі власнику АЗС ОСОБА_7 земельної ділянки під обслуговування АЗС.

Рішенням Чернівецької міської ради № 79 від 27 липня 2006 року у ВАТ «Чернівецьке автотранспортне підприємство-17754» було вилучено частину земельної ділянки, площею 0,1 га, по АДРЕСА_3 , та затверджено проект відведення та надано ОСОБА_7 земельної ділянки по АДРЕСА_3 , площею 0,0832 га та земельну ділянку, площею 0,168 га, в оренду для обслуговування АЗС.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 грудня 2010 року № 814/22 «Про впорядкування нумерацій будинків по вул. Каспрука та вул. Канівській» змінено АДРЕСА_3 на АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , на АДРЕСА_5 .

Суди встановили, що земельні ділянки комунальної власності з кадастровими номерами :25:003:0068 (площею 0,0832 га) та :25:003:0070 (площею 0,0168 га) з 2006 року перебували в оренді у різних фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що пов`язано із переходом права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , зокрема у:

ОСОБА_7 на підставі рішення Чернівецької міської ради від 27 липня 2006 року № 79 та від 27 жовтня 2006 року № 136, договори оренди землі від 16 грудня 2006 року № 3343, №3344. Договори оренди землі припинені рішенням Чернівецької міської ради від 24 лютого 2018 року № 1155;

підприємця ОСОБА_8 на підставі рішення Чернівецької міської ради від 24 лютого 2018 року № 1155, договори оренди землі від 22 березня 2018 року № 10743, № 10744. Договори оренди землі припинені рішенням Чернівецької міської ради від 05 липня 2018 року № 1323;

ОСОБА_9 на підставі рішення Чернівецької міської ради від 05 липня 2018 року № 1323, договори оренди землі від 14 серпня 2018 року № 10855, № 10856. Договори оренди землі припинені рішенням Чернівецької міської ради від 07 листопада 2019 року № 1940;

ОСОБА_3 на підставі рішення Чернівецької міської ради від 07 листопада 2019 року № 1940, договори оренди землі від 16 січня 2020 року № 11235, № 11236. Рішенням Чернівецької міської ради від 26 жовтня 2023 року № 1488 поновлено ОСОБА_3 вказані договори оренди землі терміном на 5 років.

На підставі заяв ОСОБА_3 від 26 липня 2019 року № Г-4641/0-04/01, № Г-4642/2- 04/01 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 травня 2019 року № 168579173, Чернівецькою міською радою рішенням від 07 листопада 2019 року № 1940 (пункти 10.1 та 11.1) надано ОСОБА_3 в оренду земельні ділянки з кадастровими номерами :25:003:068 (площею 0,0832 га) та :25:003:0070 (площею 0,0168 га) терміном на 1 рік.

Витяг з ДРРПНМ від 30 травня 2019 року № 168579173 містить інформацію про те, що ОСОБА_3 є власником будівель за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 30 травня 2019 року № 3280, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумак А. М.

На підставі рішення Чернівецької міської ради від 07 листопада 2019 року № 1940, з ОСОБА_3 укладені договори оренди земельних ділянок від 16 січня 2020 року № 11235, № 11236 з кадастровими номерами :25:003:0068, площею 0,0832 га, та :25:003:0070, площею 0,0168 га.

Рішеннями Чернівецької міської ради від 26 лютого 2021 року № 123 (пункти 1 та 2), від 28 липня 2022 року № 812 (пункти 4 та 5) та від 26 жовтня 2023 року № 1488 (пункти 14 та 15) договори оренди земельних ділянок поновлювались.

Підставами для ухвалення, зокрема рішення Чернівецької міської ради від 26 жовтня 2023 року № 1488 (пункти 14 та 15), були заяви ОСОБА_3 від 24 серпня 2023 року № Г-3360/0-24/01, №Г-3359/0-24/01, від 22 вересня 2023 року № Г-3714/0-24/01 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 травня 2023 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 09 березня 2023 року є власником квартири, об`єкту житлової нерухомості по АДРЕСА_6 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09 червня 2018 року є власником квартири, об`єкту житлової нерухомості по АДРЕСА_2 , та нежитлового приміщення, об`єкту житлової нерухомості по АДРЕСА_4 .

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 22 січня 2021 року в справі № 926/977/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94517760), залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 22 липня 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98810782), за позовом ТДВ «Чернівецьке автотранспортне підприємство - 17754» до відповідачів Чернівецької міської ради, департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , у задоволенні позову ТДВ «Чернівецьке автотранспортне підприємство-17754» про визнання незаконним і скасування рішень, визнання недійсними договорів оренди землі, визнання недійсним присвоєння кадастрових номерів відмовлено.

У справі № 926/977/20, зокрема, встановлено, що:

рішенням Чернівецької міської № 1940 від 07 листопада 2019 року визнано такими, що втратили чинність пункти 7.1 і 8.1 рішення міської ради від 05 липня 2018 року № 1323 та припиненими договори оренди землі від 14 серпня 2018 року № 10855 і № 10856. Також цим же рішенням було надано в оренду земельні ділянки кадастрові №№ :25:003:0068 і :25:003:0070 ФОП ОСОБА_3 терміном на один рік;

16 січня 2020 року між Чернівецькою міською радою та ФОП ОСОБА_3 , було укладено договір оренди землі № 11236 (земельна ділянка площею 0,0832 га, кадастровий номер :25:003:0068) і договір оренди землі № 11235 (земельна ділянка площею 0,0168 га, кадастровий номер :25:003:0070), терміном на один рік до 16 січня 2021 року;

станом на день ухвалення даного судового рішення всі оспорювані договори оренди землі припинили свою дію у зв`язку з закінченням строку, на який їх було укладено.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої статті 263 ЦПК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21)).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що законодавство України не передбачає можливості подання позову, який відомий у теорії права як actio popularis, без обов`язку підтвердити, що відповідний акт, рішення, дія чи бездіяльність безпосередньо зачіпає права та інтереси самого позивача. Такий позов можливий як виняток із загального правила, наприклад, на підставі Орхуської конвенції та Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища». Конвенція також не передбачає можливості actio popularis з метою тлумачення прав і свобод, які вона гарантує, або дозволу оскаржити положення внутрішньодержавного права тільки тому, що особа вважає, не перебуваючи під прямим впливом такого положення, що воно може суперечити Конвенції (див. пункти 31 - 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2023 року в справі № 9901/252/21).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

При відмові у задоволенні позову про визнання протиправними дій та рішень Чернівецької міської ради щодо оренди землі по АДРЕСА_1 , площею 0,0832 га кадастровий № :25:003:0068, площею 0,0168 га кадастровий №:25:003:0070 для нерухомого майна ОСОБА_3 , яке знаходиться на цих земельних ділянках, та визнання недійсними договорів оренди землі, суди обґрунтовано вважали, що позивачами обрано неефективний та неналежний спосіб захисту, оскільки скасування оспорюваних рішень органу місцевого самоврядування та договорів оренди землі не вплине на права позивачів. Суди встановили, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами порушення їх прав, свобод та інтересів оспореними рішеннями міської ради та договорами оренди.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів про визнання протиправними дій міської ради, визнання протиправними та скасування пунктів її рішень, визнання недійсними договорів оренди.

Аргумент касаційної скарги про те, що суди безпідставно відмовили у задоволенні клопотання про призначення судової інженерно екологічної експертизи, яка б могла бути додатковим доказом порушення прав позивачки, необґрунтований, оскільки ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 04 лютого 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124901246) апеляційний суд відмовив у його задоволенні та обґрунтовано уважав, що судова експертиза призначається лише в разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування. Зі змісту позову та позовних вимог вбачається, що позивачі просять визнати протиправні дії, скасувати рішення, визнати договір оренди недійсним. Позивачі просять призначити експертизу для з`ясування питань, які не є предметом доказування. Тому, оскільки клопотання уже було предметом судового розгляду, та з урахуванням підстави та предмета позовних вимог, предмету доказування, колегія суддів апеляційного суду не вбачала підстав для призначення інженерно-екологічної експертизи, оскільки спір може бути розглянутий шляхом оцінки доказів, наявних в матеріалах справи.

Посилання у касаційній скарзі ОСОБА_1 на висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 08 травня 2018 року у справі № 521/4789/17; від 29 листопада 2019 року у справі № 263/13201/15-а; від 04 лютого 2020 року у справі № 915/47/17; від 07 вересня 2022 року у справі № 620/6024/20; від 25 червня 2020 року у справі № 826/11374/15; від 21 жовтня 2019 року у справі № 826/3820/18; від 24 квітня 2023 року у справі № 560/2210/19, є необґрунтованим, оскільки не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 листопада 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Нафта КМ», про визнання протиправними дій, скасування рішення, визнання недійсним договору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков