Справа № 490/2654/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Горбань М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_12 , Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про визнання за особами права користування житловим приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов від ОСОБА_1 яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_12 , Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, в якому просила суд ухвалити рішення, яким: визнати за: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (як члена сім`ї співвласників) право користування домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.04.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Відповідач ОСОБА_13 позов визнала просила його задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.11.2024 року, без виходу суду до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. Представник позивача, адвокат Давидова О.Ю. просила провести розгляд справи за її з позивачем відсутності, позовні вимоги задовольнити.

За такого, суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності сторін у справі та третьої особи.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 . Їх батьками є: батько ОСОБА_12 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору), мати ОСОБА_1 (позивач у справі), відповідно до свідоцтв про народження, які перебувають в матеріалах справи (а.с. 12, 13, 14, 15).

ОСОБА_12 , має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №365468464 від 12.02.2024 року право власності на будинок АДРЕСА_1 належить: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по 1/25 частки кожному на підставі договору дарування №1571 від 21.12.2023 року; ОСОБА_6 39/400 частки домоволодіння; ОСОБА_14 41/200 частки домоволодіння; ОСОБА_8 2/25 частки домоволодіння; ОСОБА_9 32/200 частки домоволодіння; ОСОБА_10 41/200 частки домоволодіння.

25.12.2023 року до органу реєстрації Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради подано заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), в яких просили ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєструвати місце їх проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації матері ОСОБА_1 . На що отримали відмову на підставі ч. 3 ст. 87 Постанови КМУ №265 від 07.02.2022 року, а саме у зв`язку із не наданням згоди всіх співвласників житла.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач вказує на те, що вона не має можливості зареєструвати місце свого проживання з дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою АДРЕСА_1 з огляду на відсутність згоди інших співвласників цього домоволодіння. Що відповідач - Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради надав відмову у реєстрації їх місця проживання проігнорував той факт, що діти є співвласниками зазначеного домоволодіння.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд зазначає таке.

Частина перша статті 3 Конвенція про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частина друга статті 3 Конвенції).

Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду (частина третя статті 3 Конвенції).

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність (частина перша статті 16 Конвенції).

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до Конституції України громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги (стаття 1 Житлового кодексу України).

З наведеного слідує, що обов`язок держави щодо забезпечення особи, в тому числі неповнолітньої, права на житло закріплено як в міжнародних актах так і в національному законодавстві України.

З наявних у справі матеріалів слідує, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 належать по 1/25 частки у праві спільної власності кожному на підставі договору дарування №1571 від 21.12.2023 року у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №365468464 від 12.02.2024 року.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України.

Приписами статті 156 ЖК України встановлено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення повних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 263-265, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як члена сім`ї співвласників, право користування домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Л.М. Шолох