Справа № 204/3076/25
Провадження № 2-о/204/122/25 р.
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року суддя Чечелівського районного суду міста Дніпра Самсонова В.В., ознайомившись з заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті,-

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті.

Заява передана мені, судді Самсоновій В.В., 24 березня 2025 року цивільною канцелярією суду.

Ухвалою суду від 24 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті - залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків не більше трьох днів з дня отримання ним даної ухвали.

Вказану ухвалу суду 26 березня 2025 року було надіслано на поштову заявника, зазначені ним власноруч у заяві, а також надіслано для оприлюднення у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Крім цього, уся інформація щодо цього судового провадження міститься на сайті «Судова влада України».

Крім того, поштова кореспонденція, надіслана заявнику на зазначену ним власноруч у заяві адресу, повернулась до суду без вручення з причин «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі за №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі за №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження за №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі за №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі за №10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі за №24/260-23/52-б).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що позивач, як сторона, що задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Тож, сам лише факт неотримання поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції, вказавши її у своїй скарзі.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.12.2019 року у справі за №2-4159/12 (провадження за №61-4961св19).

Таким чином, суд зазначає, що оскільки судом направлено ухвалу на дійсну адресу заявника, зазначену ним власноруч у заяві і така повернулась до суду з причин «адресат відсутній за вказаною адресою», заявник вважається належним чином повідомленим про залишення позовної заяви без руху.

При цьому заявник про зміну адреси суд не повідомляв, будь-яких заяв та повідомлень на адресу суду не надсилав, провадженням у справі не цікавився. Станом на момент постановлення цієї ухвали жодних документів на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від заявника не надходило.

Станом на 01 травня 2025 року недоліки позовної заяви не усунені.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом за №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Водночас, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

А у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року (п. 41, Заява за №3236/03) суд наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Стаття 1 ЦПК України зазначає, що цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших, визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

При застосуванні тієї чи іншої норми процесуального права суд повинен виходити із комплексного та ґрунтовного аналізу норм права загалом.

Так, діючим ЦПК України чітко розмежовано стадії: відкриття провадження у справі, підготовче провадження, розгляд справи по суті, зупинення і закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо.

В даному випадку відкриття провадження у справі ще не відбулося, заява відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України була залишена без руху.

Відповідно до ст. 185 ч. 3 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Суддя звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

На підставі зазначеного, заява в порядку ст. 185 ЦПК України підлягає поверненню заявнику, що в свою чергу не є перешкодою у доступі до правосуддя, тобто повторному зверненню із відповідною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 258-261, 352-354 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті - вважати неподаною і повернути заявникові на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Роз`яснити заявникові, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Самсонова