Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( з а о ч н е )

Справа №338/337/25

17 червня 2025 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НК БАРЕЛЬ» про стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «НК БАРЕЛЬ» в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.11.2024 року по 30.12.2024 року, компенсацію за невикористану відпустку за 2024 рік, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.12.2024 року по день ухвалення рішення.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він з 13.11.2023 року по 31.12.2024 року працював у ТОВ «НК БАРЕЛЬ» оператором заправних станцій другого розряду АЗС №16. На підставі наказу №275/к від 30.12.2024 року він звільнений з цієї посади за угодою сторін відповідно до положень ч.1 ст.36 КЗпП України з 31.12.2024 року. Зазначає, що роботодавець не провів з ним повний розрахунок, зокрема не виплатив заробітну плату за листопад та грудень 2024 року, а також не виплатив кошти за невикористану відпустку за 2024 рік. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.11.2024 року по 30.12.2024 року, компенсацію за невикористану відпустку за 2024 рік, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.12.2024 року по день ухвалення рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з наведених у ньому підстав, просила його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №361/К від 09.11.2023 року ТОВ «НК БАРЕЛЬ» ОСОБА_1 прийнятий на посаду оператора заправних станцій другого розряду АЗС №16, що підтверджується записом №43 у його трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с.15-21).

Відповідно до наказу №275/к від 30.12.2024 року ОСОБА_1 звільнено з 31.12.2024 року за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України). У цьому ж наказі зазначено про виплату компенсації за 19 днів невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік (а.с.14).

Відповідно до довідки про доходи №7, виданої ТОВ «НК БАРЕЛЬ», загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01.07.2024 року по 31.12.2024 року складає 95716,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про оплату праці", форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічна норма міститься і в ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

Частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

За змістом ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Водночас, згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Згідно із абз. 4 п. 2 Порядку обчислення заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 даного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до довідки про доходи позивачу належить до виплат: у листопаді 2024 року (21 робочий день) 9558,39 грн (11656,57 грн нарахованої з/п 2098,18 грн утриманого податку); у грудні 2024 року (22 робочих дні) 16564,53 грн (20200,65 грн нарахованої з/п 3636,12 грн утриманого податку). Отже, сума середньоденного заробітку становить 607,51 грн ((9558,39+ 16564,53):43).

В день звільнення позивачу ОСОБА_1 не було вплачено всі суми, що належали йому від відповідача (заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки).

Відповідно до виписки з карткового рахунку позивача (а.с. 42-45), остання виплата ОСОБА_1 проведена 06.12.2024 року на суму 9048,88 грн «Зарплата за другу половину жовтня 2024 року».

Таким чином, суд вважає доведеним наявність у відповідача перед позивачем заборгованості по заробітній платі за період з 01 листопада 2024 року до 31 грудня 2024 року в розмірі 26122,92 грн, відповідно до довідки про доходи №7 виданої ТОВ «НК БАРЕЛЬ».

Також позивачу відповідно до наказу про звільнення слід виплатити компенсацію за 19 календарних днів невикористаної відпустки за 2024 рік в сумі 11542,69 грн ( 19 днів х 607,51 грн - сума середньоденного заробітку позивача).

Стосовно позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки, суд вважає за необхідне зазначити таке.

З часу звільнення ОСОБА_1 до дня ухвалення рішення суду минуло 120 робочих днів (з 01 січня 2025 року по 17 червня 2025 року), тому загальна сума середнього заробітку за час затримки становить 72901,20 грн (120 днів затримки виплат х 607,51 грн - сума середньоденного заробітку позивача).

Враховуючи те, що повний розрахунок з ОСОБА_1 відповідачем не було проведено, суд приходить до висновку, що з нього на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.01.2025 року по 17.06.2025 року в розмірі 72901,20 грн.

Беручи до уваги сукупність досліджених та перевірених у справі доказів, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути: 26122,92 грн заборгованості по заробітній платі за період з 01.11.2024 року по 31.12.2024 року, 11542,69 грн компенсації за невикористану відпустку за 2024 рік, 72901,20 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2025 року по 17.06.2025 року.

Оскільки позов підлягає до задоволення, то, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути 3028 грн судового збору.

На підставі наведеного, ст.43 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України, 235, 236 КЗпП України, ст.27 Закону України "Про оплату праці", керуючись ст.4, 13, 82, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НК БАРЕЛЬ» на користь ОСОБА_1 26122,92 грн заборгованості по заробітній платі за період з 01.11.2024 року по 31.12.2024 року, 11542,69 грн компенсації за невикористану відпустку за 2024 рік, 72901,20 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2025 року по 17.06.2025 року, всього 110566,81 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НК БАРЕЛЬ» на користь держави 3028 грн судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 23 червня 2025 року.

Головуючий О. А. Шишко