ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/3301/24 Номер провадження 22-ц/814/2279/25Головуючий у 1-й інстанції Малюк М.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач: Дряниця Ю.В.,

судді: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення сум надмірно виплаченої житлової субсидії,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення сум надмірно отриманих коштів житлової субсидії за період з 01.08. по 31.12.2023 в розмірі 6364,25 грн.

В обґрунтування позивних вимог вказує, що за заявою відповідача від 6.10.2021 йому було призначено субсидію із розрахунку на двох осіб, зокрема, відповідача, як заявника, та його сина, ОСОБА_2 , на період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року включно в сумі 1263,17 грн. На наступні періоди субсидія розраховувалася повноважними органами автоматично (до 30.11.2022 управлінням соціального захисту населення, а з 1.12.2022 позивачем) без звернення відповідача. Через неповідомлення відповідачем про зміну у складі учасників домогосподарства (смерть ОСОБА_2 ) утворилася надміру виплачена сума субсидії в розмірі 6364,25 грн за період з 01.08.23 по 31.12.2023, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що районний суд не взяв до уваги, що що повноваження передбачені п. 50-52, 79 Положення №848 здійснюються уповноваженим органом при зверненні особи з документами передбаченими п. 43 Положення №848 та при автоматичному розрахунку субсидії на наступний період (на неопалювальний сезон - з 1 травня по 30 вересня; на опалювальний сезон - з 1 жовтня по 30 квітня).

Одночасно з цим громадянин, якому саме призначено та відповідно розраховану житлову субсидію, в разі настання обставин перелічених у п. 90 Положення №848 зобов`язаний у обмежений строк (протягом 30 календарних днів) поінформувати уповноважений орган.

Тобто особа яка звертається за призначенням субсидії має коло прав та обов`язків. При цьому пункт 90 містить саме обов`язок, а не право здійснити встановлені дії у відповідний строк.

Згідно матеріалів справи домогосподарство за адресою проживання відповідача враховуючи правила п. 78 Положення №848 належить до тих яким на яким на дату закінчення строку отримання житлової субсидії проведено розрахунок субсидії на наступний період у автоматичному режимі. А саме, враховуючи приписи п. 69 Положення №848, що житлова субсидія на неопалювальний сезон розраховується з 1 травня по 30 вересня то відповідно на дату смерті члена домогосподарства ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) така була розрахована для домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 з урахуванням членів домогосподарства визначених на початок місяця, з якого призначено житлову субсидію.

Звертає увагу, що у розрізі спірних правовідносин, передбачені п. 50-52, 79 Положення №848 дії повинні бути проведені уповноваженим органом (позивачем) після виконання особою (відповідачем) якій призначено (розраховано на наступний період) субсидію, обов`язку передбаченого п. 90 Положення №848 та повідомленням протягом 30 календарних уповноважений орган про зміни складу зареєстрованих/задекларованих (фактично проживаючих) у житловому приміщенні (будинку) осіб, складу сім`ї члена домогосподарства та відповідно подання нової заяви та декларація враховуючи п. 91 Положення №848.

Вказує, що приписами Положення №848 не покладено обов`язок на уповноважений орган щомісяця перевіряти актуальність (достовірність) даних для призначення субсидії для відповідного домогосподарства, оскільки таких обов`язок покладено саме на набувача (отримувача) субсидії, протягом місяця з часу настання обставин що впливають на розмір субсидії чи право на отримання субсидії.

Таким чином позивач вважає висновок суду першої інстанції, про те що відповідно до вимог п. 90 Положення №848 особа повинна лише поінформувати уповноважений орган про обставини, зазначені в цій нормі, при цьому на уповноважений орган покладається обов`язок визначати право особи на отримання житлової субсидії на наступний період, необгрунтованим, оскільки відповідач не виконав покладений на нього обов`язок у відповідний строк враховуючи що субсидія була призначена.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, 6.10.2021 ОСОБА_1 звернувся доуправління соціального захисту населення із заявою про призначення та надання житлової субсидії. Для оформлення субсидії подав декларацію про доходи і витрати, в якій у розділі І пункту 3 особами, які входять до складу домогосподарства зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У довідці №1 від 06.10.2021 про склад сім`ї заявника вказано, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1

02.11.2021 Управлінням соцзахисту населення прийняте рішення про призначення житлової субсидії в розмірі 1263,17 грн на період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року.

Після закінчення цього строку на наступні періоди субсидія розраховувалася відповідними органами (до 30.11.2022 управлінням соціального захисту населення, а з 1.12.2022 позивачем) без звернення відповідача. Зокрема, 20.05.2022 управлінням соціального захисту населення самостійно прийняте рішення про призначення ОСОБА_1 субсидії та її розрахунок на наступний період із травня 2022 року по квітень 2023 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер член домогосподарства ОСОБА_2 .

Згідно з рішенням позивача від 30.08.2023 №-2023-2 без звернення відповідача останньому призначено житлову субсидію на неопалювальний період із 01.06.2023 по 30.09.2023 у сумі 524,95 грн. Рішенням позивача від 02.11.2023 №-2023-4 відповідачеві призначено житлову субсидію на опалювальні періоди: із 01.10.2023 по 31.10.2023 у сумі 1 265,19 грн, із 01.11.2023 по 31.03.2024 2024,58 грн, із 01.04.2024 по 30.04.2024 1239,88 грн.

Згідно довідки про розмір нарахованої до виплати субсидії, переплата в розмірі 6364,25 грн. утворилася за період з 01.08.23 по 31.12.2023.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд вказав, що позивач не навів обов`язкових умов, визначених законом, для повернення надмірно нарахованих (виплачених) сум субсидії, як і фактів свідомого подання відповідачем документів з недостовірними відомостями, фактично переклавши свій обов`язок щодо визначення права відповідача на отримання житлової субсидії на наступний період на позивача, а також відповідальність за надміру проведені виплати (за їх наявності).

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18) правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що після закінчення у відповідача строку отримання призначеної субсидії позивач міг здійснити призначення субсидії на наступні періоди, виключно після перевірки та встановлення обставин та умов, передбачених Положенням №848, необхідних та достатніх для прийняття рішення про наявність підстав для призначення відповідачеві житлової субсидії на відповідні неопалювальний та опалювальний сезони.

Доводи апеляційної скарги про те, що районний суд не врахував факт порушення відповідачем обов`язку повідомити протягом 30 календарних уповноважений орган про зміни складу зареєстрованих/задекларованих (фактично проживаючих) у житловому приміщенні (будинку) осіб, складу сім`ї члена домогосподарства колегія суддів не приймає до уваги, оскільки неповідомлення відповідача про зміну складу сім`ї не позбавляє уповноважені органи обов`язку, згідно п.п. 78, 79 Положення №848, без звернення громадян збирати необхідну інформацію, та на основі встановлених обставин приймати рішення про призначення, непризначення, відмову в призначенні житлової субсидії.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правомірно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого вірно встановив фактичні обставини по справі, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що позивач не подав суду жодних доказів на підтвердження: свідомого подання відповідачем документів з недостовірними відомостями; збирання позивачем необхідної інформації у відповідності до вимог пунктів 50-52, 56, 79 Положення; повідомлення відповідачеві про виявлену невідповідність у складі домогосподарства; інших відомостей, які повинні враховуватися під час призначення субсидії на наступний строк та її розрахунку; не можливості перевірки позивачем обставин смерті члена сім`ї відповідача способом направлення відповідного запиту тощо.

Разом з цим, згідно практики Європейського суду з прав людини на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлд із проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

В оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем апеляційний суд враховує, що Управління є професійним учасником ринку надання соціальних послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ є вищими, ніж до споживача послуг - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків місцевого суду не впливають, оскільки не ґрунтуються на доказах та зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367,374ч. 1 п. 1,375,381,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.В. Чумак