УХВАЛА

30 травня 2025 року

м. Київ

справа № 645/433/22

провадження № 61-6094ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши питання про прийняття до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»

до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав

до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року у зазначеній справі.

Всупереч пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявник не додав

до касаційної скарги документи, що підтверджують сплату судового збору

у встановлених порядку і розмірі, водночас заявник порушує питання

про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Клопотання про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 мотивував скрутним матеріальним становищем, перебування на утриманні батьків похилого віку, які потребують постійного догляду. Зазначив, що його сукупний дохід за місяць, враховуючи відрахування податків, складає - 8 018,94 грн,

будь-яких інших доходів він не має, та відповідно сума судового збору,

яку необхідно сплатити за подання касаційної скарги, є для нього надмірною.

До клопотання про звільнення від сплати судового збору заявником додано довідки про перебування на утриманні батьків похилого віку від 17 січня

2023 року № 17-15/111, довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10 жовтня 2023 року

№ 15/3/775 та від 21 березня 2025 року № 15/3/136 про надання відстрочки

від призову на військову службу, відомості з Державного реєстру фізичних

осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 17 квітня 2025 року, довідку про склад сім`ї від 06 березня 2025 року № 17-18/333, висновок лікарсько-консультативної комісії № 27 від 10 березня 2025 року.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

За змістом статті 136 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення

чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони і особа,

яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Насамперед варто зауважити, що Законом України «Про судовий збір» визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

Стаття 136 ЦПК України визначає право суду на звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, виходячи із майнового стану сторони, водночас саме стаття 8 Закону України «Про судовий збір», яка

є спеціальною, конкретизує порядок, умови такого звільнення і коло осіб, які можуть бути звільнені від сплати судового збору.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити

або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж

до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи

за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину

з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину

з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє

в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати

на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З огляду на подані документи, які підтверджують скрутний майновий стан ОСОБА_1 , а також враховуючи те, що забезпечення права на касаційне оскарження є однією із основних засад цивільного судочинства, а сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, суд касаційної інстанції вважає за необхідне задовольнити клопотання заявника про звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Проте касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на наступне.

Касаційна скарга подана поза межами строку, передбаченого процесуальним законом.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на подання касаційної скарги, визначивши причини пропуску процесуального строку поважними, посилаючись на те, що копію оскарженого рішення суду апеляційної інстанції він не отримував, жодних повісток про виклик до суду першої та апеляційної інстанції також не отримував. Про існування позову та стягнення з нього суми коштів у розмірі 1 435 644,18 грн заявник дізнався 04 березня 2025 року, коли приватний виконавець у рамках виконавчого провадження ВП № 77347355 виніс постанову від 28 лютого 2025 року про арешт коштів. При цьому електронного кабінету у заявника немає, тому він не міг своєчасно отримати копію рішень судів першої та апеляційної інстанцій. Заявник звертає увагу, що у нього

на утриманні перебуває матір похилого віку, яка потребує постійного стороннього догляду. Також заявник вказує, що проживає на території України, яка віднесена до території можливих бойових дій, фактично знаходиться

на прифронтовій території, що також впливає на відсутність фахівців у галузі права.

На переконання заявника, зазначене є поважними причинами та є достатньою підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення

та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Полтавського апеляційного суду прийнято 10 жовтня 2024 року, забезпечено надання загального доступу 14 жовтня 2024 року, касаційну скаргу надіслано засобами поштового зв`язку 08 травня 2025 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо

в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання)

без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється

з дня складення повного судового рішення.

Положеннями частини другої статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства

є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (частина третя

статті 27 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо

та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Верховний Суд звертає увагу, що питання поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних

із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Проте, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень без підтвердження заявником конкретних обставин,

які унеможливили вчинення відповідної процесуальної дії у визначений законом строк.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22, провадження № 11-107заі22.

ОСОБА_1 не навів жодних конкретних обставин (проживання на окупованій території, вимушений виїзд з місця проживання в зв`язку з проведенням в місці проживання бойових дій, відсутність інформації про результати розгляду справи та неможливість вчасно її отримати, тощо), зумовлених запровадженням

на території України воєнного стану, які би стали для нього об`єктивною перешкодою подати касаційну скаргу в розумні строки (протягом тридцяти днів або близький до цього термін після отримання копії оскарженого судового рішення).

Отже, заявником не обґрунтовано підстави та не надано належних

та допустимих доказів на підтвердження неможливості подати касаційну скаргу вчасно у зв`язку з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з воєнним станом

в Україні, а тому такі доводи Верховний Суд не бере до уваги.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб,

що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін

та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження

не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини у рішеннях від 09 листопада 2004 року в справі «Науменко проти України», від 18 січня

2005 року в справі «Полтораченко проти України» та від 08 листопада 2005 року в справі «Тімотієвич проти України».

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в Єдиному державному реєстрі судових рішень не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Верховний Суд зазначає, що на стадії відкриття касаційного провадження Верховний Суд не має можливості перевірити наявність чи відсутність доказів

на підтвердження надсилання/вручення судом апеляційної інстанції копії рішення заявнику, оскільки за правилом частини сьомої статті 394 ЦПК України питання про витребування матеріалів справи вирішується під час відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, у тому числі, дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що

до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до Верховного Суду

з касаційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження,

то реалізація цього права повинна відбуватися із дотриманням порядку

та строків встановлених положеннями процесуального закону. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала,

не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку

або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Оскільки наведені у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження обставини Верховний Суд не вважає такими, що можуть оцінюватись на предмет поважності з мотивів, наведених вище, тому суд дійшов висновку, що заява

про поновлення строку на касаційне оскарження не містить обґрунтування наявності підстав для такого поновлення строку, що у відповідності до частини третьої статті 393 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без руху з наданням заявникові строку для подання нового клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення із наведенням підстав для його поновлення та подання відповідних доказів з приводу недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень

(якими можуть бути, наприклад: поштовий конверт з трек-номером поштового відправлення, довідка апеляційного суду щодо надсилання на адресу

ОСОБА_1 на виконання вимог статті 272 ЦПК України копії повного тексту постанови Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року та щодо отримання/неотримання останнім копії такої постанови тощо), або навести інші підстави та надати до суду разом із відповідними доказами, які будуть підтверджувати ці обставини.

Верховний Суд звертає увагу, що з метою усунення недоліків касаційної скарги та подання нового клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення у цій справі заявнику необхідно вказати

та довести існуванням не будь-яких обставин, які суд може оцінити як поважні, чи не поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження, а саме обставин, визначених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України,

а саме: факту неповідомлення про розгляд справи у суді апеляційної інстанції

або обґрунтувати існування обставин непереборної сили.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої

статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко