РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/15499/24

провадження №2/712/1312/25

30.06.2025 м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участі: секретаря судового засідання Шевченко О.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Давигори С.А,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Черкаси у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Черкаської міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до ОСОБА_3 та Черкаської міської ради (далі відповідачі), в якому просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з матір`ю ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що він до дня смерті матері проживав разом з нею у квартирі АДРЕСА_1 , в якій вона зареєстрована, у зв`язку з тим, що мати позивача потребувала постійного догляду у силу свого віку та наявних у неї хвороб. Позивач вважав, що фактичне проживання разом з його матір`ю на день її смерті означає те, що він автоматично прийняв спадщину у встановлений законом строк та порядок. Однак, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено у видачі такого свідоцтва, у зв`язку з тим, що позивачем не надано рішення суду про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем, оскільки позивач зареєстрований за іншою із спадкодавцем адресою.

Ухвалою суду від 13.01.2025 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання з розгляду справи.

30 січня 2025 року від представника відповідача Черкаської міської ради надійшов відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем було пропущено встановлений законом строк на подання заяви про прийняття спадщини. Також, посилаючись на правові висновки Верховного Суду наведені у постанові від 25.01.2019 у справі №337/526/15-ц, представник Черкаської міської ради стверджує, що стороною позивача не надано достатніх доказів фактичного проживання разом із спадкодавцем.

Ухвалою суду від 10.02.2025 продовжено строк підготовчого провадження у цивільній справі на 30 днів.

24 березня 2025 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_3 , у якій він вказує, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Додатково відповідач зазначив, що позивач дійсно проживав деякий час із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки вона після перенесеного інсульту потребувала догляду, який надав їй позивач.

Ухвалою суду 24.03.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позову наполягали з підстав, зазначених у позовній заяві, вказавши, що позивач після смерті матері звертався до нотаріуса у визначений законом строк, однак нотаріус, посилаючись на введення на території України воєнного стану, повідомив позивача, що такі строки продовжуються і не прийняв відповідну заяву про прийняття спадщини. Також позивач вказав, що він постійно проживав разом з матір`ю, яка постійно потребувала сторонньої допомоги. Позивач придбавав ліки, продукти харчування, сплачував за комунальні послуги. Витрати за проведення поховання матері поніс позивач. Крім того представник позивача просив суд врахувати, що відсутня заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг житла, в якому мешкав позивач разом з матір`ю.

Представник Черкаської міської ради проти задоволення позову заперечував, вказавши, що позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до нотаріуса щодо прийняття спадщини. Також представник Черкаської міської ради вказував, що, окрім показів свідка, стороною позивача не надано доказів на підтвердження обставин, зазначених у позові.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 показав суду, що він дружить з позивачем з 1984 року та він був добре знайомий з його матір`ю ОСОБА_4 , разом з якою постійно проживав позивач. Як показав суду ОСОБА_5 позивач постійно мешкав з матір`ю з 2016 року після того, як вона почала хворіти. Свідок неодноразово відвідував їх, був у них вдома. Також ОСОБА_5 неодноразово допомагав позивачу, коли останній робив ремонт у квартирі, в якій вони разом з матір`ю мешкали, підвозив будматеріали. Також свідок ствердив, що йому достеменно відомо, що позивач звертався відразу після смерті матері із заявою до нотаріуса щодо прийняття спадщини. Однак нотаріус відмовив у прийнятті такої заяви, посилаючись на дію військового стану в Україні.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 показав суду, що він є другом позивача, з яким дружить з дитинства. Також свідок показав суду, що позивач до смерті матері проживав разом з матір`ю, яка потребувала сторонньої допомоги, свідок відвозив їх до лікарні, коли його просив позивач. Також свідок деколи, коли його просив позивач відвозив його на роботу та до магазинів, де продають будматеріали, оскільки позивач робив вдома ремонт. ОСОБА_6 показав суду, що часто бував удома у позивача та його матері, яка дуже хворіла, та яку доглядав позивач. Також, свідок показав, що окрім позивача за ОСОБА_4 ніхто доглядав.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 показала суду, що вона була сусідкою та подругою мами ОСОБА_1 . ОСОБА_7 показала, що у 1982 році ОСОБА_4 отримала квартиру поруч із квартирою свідка, вона сама виховувала сина. А коли у 2014 році захворіла ОСОБА_1 її доглядав, постійно жив разом з нею, возив до лікарні, оплачував та робив ремонт у квартирі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника Черкаської міської ради, покази допитаних у судовому засіданні 20.06.2025 у якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що матір`ю ОСОБА_1 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_8 , що стверджується свідоцтвом про народження від 07.03.1969.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 08.09.1975 серії НОМЕР_1 , виданого Черкаським Соснівським ЗАГСом, шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було розірвано, та у відповідності до якого прізвище ОСОБА_10 з « ОСОБА_11 » змінено на « ОСОБА_12 ».

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 14.01.2022 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 14.01.2022 було складено відповідний актовий запис №172 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

ОСОБА_1 здійснив організацію та поховання ОСОБА_4 на кладовищі №5, виконавцем якого було КП «КОМБІНАТ КОМУНАЛЬНИХ ПІДПРИЄМСТВ», що стверджується договором-замовленням №5428 від 15.01.2022 та фіскальним чеком від 15.01.2022 № на суму 2 899 грн 30 коп.

Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 03.10.2002 №709, виданого Соснівським райвиконкомом, квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 05.05.2023 №807, ОСОБА_4 перебувала до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримувала пенсію як особа з інвалідністю 3 групи.

Відповідно до акта опитування сусідів від 29.03.2023 №502, підписаного ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав зі своєю мамою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 з листопада 2016 року по день її смерті.

Згідно із листом приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецького Володимира Володимировича від 21.02.2025 №49/02-14, на підставі звернення 07.04.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , було заведено спадкову справу №»20/2023 та здійснено її реєстрацію у спадковому реєстрі за №70501191.

18 квітня 2023 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецьким Володимиром Володимировичем було винесене постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 .

Як зазначено у вище вказаній постанові, згідно з повідомленням Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 27.03.2023 №4431-01-10, ОСОБА_4 станом на день її смерті була зареєстрована одна. Відповідно до матеріалів спадкової справи ОСОБА_1 станом на день смерті його матері був зареєстрований за іншою адресою ніж його мати, а тому на підставі ст. 1268,1269 ЦК України та ст. 67 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.

21 лютого 2025 року приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецький Володимир Володимирович на виконання ухвали суду від 10.02.2025 надав суду копію спадкової справи №20/2023, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Відповідно до вказаної спадкової справи, будь-які свідоцтва про право на спадщину по даній спадковій справі не видавались. Крім того, у спадковому реєстрі відсутні заповіти та спадкові договори укладені ОСОБА_4 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220, 1222 ЦК України).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина 1 статті 1221 ЦК України).

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Як зазначено у позові та стверджував у судовому засіданні позивач, він фактично проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , що також ствердили у судовому засіданні свідки.

Верховний Суд у постанові від 28.06.2023 у справі № 205/7626/21, наголосив, що закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину і на час її відкриття не проживав постійно зі спадкодавцем. Тож пропустити строк для прийняття спадщини може лише той спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно не проживав зі спадкодавцем. Якщо ж спадкоємець на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, тобто прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проте не може підтвердити цей факт нотаріусу, належним способом захисту прав спадкоємця в цьому разі є звернення до суду із заявою про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За змістом норм ст. 1268, 1269 ЦК України, факт прийняття спадщини тісно пов`язується з постійним проживанням разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, проте чинне законодавство не передбачає можливості окремо встановити факт прийняття спадщини без встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Вищенаведений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 554/3192/16-ц.

Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішенні даної справи суд виходить з того, що покази, допитаних у якості свідків у судовому засіданні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , є деталізованими та містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах.

Відтак, враховуючи наявність інших належних доказів судом достеменно встановлено, що позивач постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов належить задовольнити повністю.

Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст. 10, 12, 13, 141, 264, 265, 274 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) та Черкаської міської ради (18001, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36, ) про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська