ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 червня 2025 року

м. Харків

справа № 953/5774/24

провадження № 22-ц/818/915/25

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,

Учасники справи:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2024 року в складі судді Юрлагіної Т.В.,-

У С Т А Н О В И В :

У червні 2024 року Приватне акціонерне товариство «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ», звернулось до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за електричну енергію, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 31.07.2023 по 31.05.2024 в розмірі 76165,32 грн, просило також стягнути суму сплаченого судового збору та судові витрати за отримання інформаційної довідки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 року № 1268 «Про затвердження методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функцій універсальної послуги на закріпленій території», передбачено, що на території Харківської області таким постачальником визначено ПрАТ «Харківенергозбут».

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання та укладається сторонами з урахуванням ст.ст. 633,634,641,642 ЦК України шляхом приєднання споживача до цього договору.

Абзацом п`ятим пункту 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

За адресою АДРЕСА_1 фактично спожито електричну енергію, договір вважається укладеним на умовах типового договору та комерційної пропозиції, що розміщені на сайті zbutenergo.kharkоv.ua.

За період з 31.07.2023 по 31.05.2023 року за вказаною адресою згідно переданих у відповідності до вимог п.11 Постанови №312, п.4.3 ПРРЕЕ, п.1.1 Розділу ІХ Кодексу комерційного обліку від оператора системи розподілу АТ «Харківобленерго» показань приладу обліку проведено нарахування за електричну енергію у розмірі 76165,32 грн. Відповідачі не сплатили суму боргу, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.06.2024, співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 розмір частки , форма власності спільна часткова, на підставі рішення суду справа № 640/11855/17, видане 18.10.2019 Київським районним судом м. Харкова, та ОСОБА_1 - розмір частки , форма власності спільна часткова, на підставі рішення суду, серія та номер: 2-1212/10/15, видане 25.05.2010, Київським районним судом м. Харкова.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію, за період з 31 липня 2023 року по 31 травня 2024 року у розмірі 76 165 гривень 32 копійки та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн в рівних частках, з кожного по 1514 грн та судові витрати на отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 43,00 грн в рівних частках, з кожного по 21 грн 50 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідачі є власниками АДРЕСА_1 , тому вони повинні відповідати за зобов`язання по сплаті за спожиту електричну енергію, адже саме на власника покладено обов`язок утримувати належне йому майно, в тому числі сплачувати комунальні послуги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Скарга містить посилання на те, що судом розглянуто справу з порушенням правил підсудності та без належного повідомлення її про час на місце судового розгляду. Суду було надано договір про спільне користування майном в якому передбачено, що сплата комунальних послуг з електричної енергії сплачується ОСОБА_2 в повному обсязі самостійно. Зазначає, що у спірний період вона разом із дитиною не проживала за вказаною адресою та не є споживачем послуг з електропостачання. Разом з тим, позивачем не надано квитанцій про нарахування плати за послугу, вимог до неї з питань сплати за комунальні послуги не надходило. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_2 сплачувались надані послуги за листопад 2023 у сумі 8972,04 грн та за квітень 2024 в сумі 2819,52 грн, що підтверджує виконання ним договору про спільне користування нерухомим майном.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Харківенергозбут» просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 381307336 від 03.06.2024 об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 , розмір частки 1/2 та ОСОБА_1 , розмір частки 1/2 (а.с.12).

За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Як убачається із наданої позивачем довідки, заборгованість відповідачів за період з 31.07.2023 по 31.05.2024 становить 76165,32 грн.

Відповідно до довідки виданої Борщагівською сільською радою 09.11.2022 № 861 та довідки від 11.11.2022 року про взята на облік, як внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_3 проживає в селі Софіївка Борщагівка (а.с. 49-50).

ОСОБА_1 надала договір оренди житлового приміщення від 01.11.2022, відповідно до якого, остання орендує житло в селі Софіївка Борщагівка у ОСОБА_4 (а.с. 51).

Відповідно квитанцій до платіжних інструкцій на переказ готівки № 13 та № 57 ОСОБА_2 сплатив ПрАТ «Харківенергозбут» за електроенергію за листопад 2023 року 8972,04 грн, за квітень 2024 року 2819,80 грн (а.с. 56-57).

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок електричної енергії».

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії визначені Законом України від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон № 2019-VIII).

За визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону, ринок електричної енергії - система відносин, що виникають між учасниками ринку під час здійснення купівлі-продажу електричної енергії та/або допоміжних послуг, передачі та розподілу, постачання електричної енергії споживачам; розподіл електричної енергії - транспортування електричної енергії від електроустановок виробників електричної енергії або електроустановок оператора системи передачі мережами оператора системи розподілу, крім постачання електричної енергії.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 26 жовтня 2018 року № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території» постачальником універсальних послуг на території Харківської області визначено ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ».

ПрАТ «Харківенергозбут» має ліцензію з постачання електричної енергії (постанова НКРЕКП від 19.06.2018 №505).

Пунктом 2 Постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 визначено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Згідно з п. 4.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ) розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.

У відповідності з п. 4.7. ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється побутовим споживачем, виходячи з умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, і може, зокрема, бути у формі оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.

Згідно з п. 4.8. ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).

Згідно з ч. 4 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція, копія ліцензії на провадження відповідної діяльності та копії інших документів ПрАТ «Харківенергозбут» розміщені на його сайті для публічного доступу: zbutenergo.kharkov.ua.

Такий договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору. Умови цього договору є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Абзацом п`ятим пункту 13 Перехідних положень ЗУ «Про ринок електричної енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунку постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

У відповідності до п. 13 Перехідних положень вказаного закону передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги доводи відповідачки щодо довідок старости села Софіївська Борщагівка від 09.11.2022 року та довідки від 11.11.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, оскільки вони стосуються саме ОСОБА_5 , яка не є стороною в справі, тому дані докази є неналежними. Долучений відповідачкою договір № 1 оренди житлового приміщення від 01.11.2022 року, не є підтвердженням проживання або фактичного місця перебування ОСОБА_1 за адресою об`єкта оренди.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази того, що у спірний період ОСОБА_1 не користувалась житлом за місцем її реєстрації.

Щодо посилань про відсутність рахунків по сплаті за спожиту електроенергію, судова колегія з урахуванням висновків викладених у постанові Верховного Суду від 2 грудня 2020 у справі №761/48615/18-Ц, провадження № 61-14819св20 зазначає наступне.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Верховний Суд України зауважив, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 614 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити -товар.

Таким чином, відсутність сформованого рахунку не позбавляє споживача сплачувати за надані житлово - комунальні послуги.

У відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 №1268 ПрАТ Харківенергозбут є постачальником універсальних послуг на території Харківської області.

АТ Харківобленерго виконує функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області та є оператором системи розподілу яким встановлюються обсяги спожитої електричної енергії з яким у позивача укладено договір про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Даних про оскарження Відповідачем показань комерційного обліку, які передані оператором системи розподілу - Акціонерним товариством «Харківобленерго», не наведено та не надано таких доказів і до матеріалів справи.

Таким чином ПрАТ Харківенергозбут проводить лише розрахунок вартості заборгованості за спожиту електричну енергію відповідно до обсягів спожитої електричної енергії отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку які не оскаржувались відповідачкою.

Відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з постачання електричної енергії за період з 31.07.2023 по 31.05.2024 не виконували належним чином, плату за спожиту електроенергію не вносили, внаслідок чого перед ПрАТ «Харківенергозбут» утворилась заборгованість за електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 76165,32 грн, адже саме на власника покладено обов`язок утримувати належне йому майно, в тому числі сплачувати надані комунальні послуги.

Щодо посилань на укладений між співвлсаниками договір утримання майна судова колегія зазначає наступне.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статті 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованій в постанові від 13.03.2019 року по справі № 521/3743/17-ц, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Тобто, той із співвласників, який сплатив кошти за послуги, спрямовані на утримання спільного майна, в подальшому може пред`явити іншому із співвласників вимогу про стягнення в порядку регресу коштів, сплачених на утримання квартири у відповідності до його частки в спільному майні.

Наданий позивачкою договорі не створює прав та обов`язків для позивача у справі. Тому наявність цього договору не звільняє жодного зі співвласників від оплати наданих послуг перед позивачем та свідчить лише про домовленість щодо утримання майна між собою.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на наданий розрахунок заборгованості та квитанцію про оплату наданих послуг ОСОБА_2 у листопаді 2023 та квітні 2024 року, які не відображені у розрахунку позивача.

Таким чином, сплачені суми 8972,04 грн та 2819,80 грн підлягають вирахуванню з суми заборгованості.

Підстав відсутності обов`язку по сплаті заборгованості спожитої електричної енергії в розмірі 53244,84 грн у відповідачів не має.

Таким чином, судова колегія доходить висновку про необхідність змінити суму заборгованості, яка підлягає сплаті відповідачами.

Доводи апелянта про неналежне повідомлення її про час та місце розгляду справи спростовується матеріалами справи.

Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті ( ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5-7 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Положеннями ч.7 ст. 128 ЦПК України встановлено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Положеннями ч.3 ст. 130 ЦПК визначено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Матеріалами справи підтверджено, що судова кореспонденція надсилалась апелянту за її зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, ця ж адреса зазначена і відповідачем ОСОБА_1 в її заяві про перегляд заочного рішення, а також апеляційній скарзі.

Отже, доводи Апелянта про те, що вона не була повідомлена про розгляд справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, рекомендованими повідомленнями, які повернулись до суду з відміткою про вручення.

Ухвалою суду від 08 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощено позовного провадження, встановлено Відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачам було направлено копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками.

З матеріалів справи вбачається, що судова кореспонденція була відправлена відповідачу ОСОБА_1 за адресою її реєстрації, а саме: АДРЕСА_2 .

Відповідно до рекомендованих повідомлень, які були повернуті до суду - 22.07.2024 ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками була вручена особисто під підпис ОСОБА_2 з позначкою «чоловік».

Оскільки ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви були вручені Відповідачу 22.07.2024 року про що, також ОСОБА_1 зазначає у своїй заяві про перегляд заочного рішення № 953/5774/24 від 08.08.2024 року, строк на подання відзиву на позовну заяву Відповідачем сплив 06.08.2024, а отже посилання Апелянта на те, що заочне рішення було ухвалено до спливу строку для подання відзиву є необгрунтованими.

Щодо порушення судом першої інстанції підсудності розгляду справи судова колегія зазначає, що предметом позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» є стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію яка виникла за адресою нерухомого майна Відповідачів, отже, при визначенні підсудності у даній справі слід керуватися правилами, визначеними ч. 1 ст. 30 ЦПК України, згідно якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 Верховний Суд зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Наведене свідчить, що вимоги про стягнення заборгованості за електричну енергію повинні розглядатись за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна, що знаходиться у Київському районі м. Харкова та підсудна Київському районному суду м. Харкова.

Суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них вимог норм матеріального права, що їх регулюють, проте доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, тому апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду змінити, зменшивши суму заборгованості за надані послуги за електропостачання.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» підлягають задоволенню на 69,90% з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2116,57 грн в рівних частках, з кожного по 1058 гривень 28 копійок та судові витрати на отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 43,00 грн в рівних частках, з кожного по 21 грн 50 копійок.

ОСОБА_1 ухвалою Харківського апеляційного суду було звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, яку задоволено на 30,1%, тому судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 1367,14 грн підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» в дохід держави.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2024 року змінити в частині визначеного розміру заборгованості.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 за період з 31 липня 2023 року по 31 травня 2024 року у розмірі 53244 (п`ятдесят три тисячі двісті сорок чотири) грн 84 коп на п/р із спеціальним режимом використання в філії ХОУ АТ «Ощадбанк» НОМЕР_2 , МФО 351823, .

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2116,57 грн в рівних частках, по 1058 (одна тисяча п`ятдесят вісім) гривень 28 копійок з кожного та судові витрати на отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 43,00 грн в рівних частках по 21 (двадцять одній ) гривні 50 копійок з кожного на п/р НОМЕР_3 АТ «Ощадбанк»,МФО 351823, .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» в дохід держави судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 1367 ( одну тисячу триста шістдесят сім) грн 14 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 26.07.2025

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Ю.М. Мальований