УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року

м. Київ

справа № 598/273/18

провадження № 61-7030ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

стягувач - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2 ,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 січня 2025 року у складі судді Олещука Б. Т. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Гірського Б. О., Костіва О. З.,

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2018 року Збаразьким районним судом Тернопільської області за заявою ОСОБА_1 видано судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 22 лютого 2018 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

05 червня 2023 року ОСОБА_2 звернувся Збаразького районного суду Тернопільської області із заявою про перегляд судового наказу від 28 березня 2018 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 січня 2025 року, залишеною без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року, відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу.

Залишено у силі судовий наказ виданий 28 березня 2018 року Збаразьким районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 22 лютого 2018 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Рішення судів мотивовані тим, що жодних належних доказів проживання дітей разом з батьком та перебування на його утриманні на час винесення судового наказу суду не надано. Належних доказів, які б вплинули на юридичну оцінку обставин під час винесення судового наказу 28 березня 2018 року та які б дали підстави для його скасування, судами не встановлено. Жодна обставина, на яку посилається заявник у своїй заяві, не є нововиявленою обставиною.

У травні 2025 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення, та ухвалити нове судове рішення, яким його заяву задовольнити та скасувати наказ від 28 березня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд відмовив у перегляді судового наказу за нововиявленими обставинами, враховуючи помилковий висновок суду, що ОСОБА_2 нібито не надано належних доказів на підтвердження того, що на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу діти проживали разом з ним. Судами не враховано того факту, що ОСОБА_2 надав належні, допустимі та достовірні докази, які в сукупності підтверджують, що між ним та ОСОБА_1 існує спір про право, оскільки з червня 2023 року діти, зокрема: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом із ним.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункти 4 і 5 частини першої статі 161 ЦПК України).

У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу (частина восьма статті 170 ЦПК України.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що судовий наказ про стягнення аліментів не може бути скасований за заявою боржника, проте може бути переглянутий за нововиявленими обставинами, перелік яких не є вичерпним.

Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для такого перегляду є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (частина перша та пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункти 7.4-7.5)).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/819/18 від 14 квітня 2021 року (пункт 6.38)).

У постанові від 30 серпня 2021 року у справі № 461/1229/20 Верховний Суд сформулював висновок, що тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року у справі № 645/5876/20 зазначено, що з урахуванням особливостей наказного провадження щодо видачі судового наказу без проведення судового засідання та повідомлення заінтересованих осіб боржник при поданні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами мав надати рівнозначно переконливі докази на підтвердження проживання дитини з ним порівняно з доказами, наданими ОСОБА_1 при поданні заяви про видачу судового наказу. Апеляційний суд установив, що при зверненні до суду ОСОБА_1 надала видану уповноваженим органом інформаційну довідку щодо місця проживання дитини та паспорт матері, які підтверджують місце проживання ОСОБА_3 разом зі ОСОБА_1 на день видачі судового наказу. Натомість до заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_2 додав підписаний сусідами акт про фактичне місце проживання особи, датований 31 жовтня 2021 року, тобто після видачі судового наказу, а також просив допитати сусідів як свідків. Надані ОСОБА_2 докази за висновком апеляційного суду не спростовують обставину проживання дитини разом з матір`ю, встановлену судом при видачі судового наказу на підставі поданих ОСОБА_1 документів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про те, що ОСОБА_2 не довів наявність нововиявлених обставин (факту проживання дитини разом з батьком) на момент видачі судового наказу від 16 жовтня 2020 року, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 та перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами».

Суди встановили, що на день розгляду заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання, неповнолітні діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 проживали, були зареєстровані разом із своєю матір`ю ОСОБА_1 та були на повному її утриманні, що підтверджується довідкою від 09 лютого 2018 року № 110, виданою виконавчим комітетом Залужанської сільської ради Збаразького району Тернопільської області.

02 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу дубліката судового наказу Збаразького районного суду Тернопільської області по справі № 598/273/18 від 28 березня 2018 року.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 березня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката судового наказу.

Починаючи із серпня 2023 року ОСОБА_2 сплачує аліменти відповідно до цього судового наказу, що підтверджується довідкою Залізничного відділу ДВС у місті Львові від 20 травня 2024 року.

Звертаючись із заявою про перегляд судового наказу за нововивленими обставинами, як на підставу для подання заяви заявник посилався на істотні для справи обставини, а саме, що з червня 2023 року діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом зі своїм батьком у м. Львові.

Встановивши, що обставини, на які посилається заявник як на нововиявлені, не спростовують факти, покладені в основу судового наказу, суди зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про його перегляд за нововиявленими обставинами.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 та частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 січня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 28 березня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник