Справа № 939/426/25
УХВАЛА

20 червня 2025 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Герасименко М.М.,

за участі секретаря Слухай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в селищі Бородянка, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5 000 грн на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з вказаним позовом і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, просила шлюб з ОСОБА_2 розірвати.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 09 квітня 2025 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з вимогами статті 190 ЦПК України, вказану ухвалу про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами було надіслано учасникам справи засобами поштового зв`язку.

28 квітня 2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Ткаченко Н.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказала, що ОСОБА_2 заперечує проти розірвання шлюбу та просить надати строк для примирення із позивачем терміном шість місяців. Зазначила, що після оголошення воєнного стану та по теперішній час позивачка разом із дітьми проживає у Польщі.

Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року було ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

12 травня 2025 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чубчик Б.Г. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що позивач на даний час проживає у Польщі разом з неповнолітніми дітьми. Стверджує, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинено у 2018 році остаточно, коли вона з дітьми переїхала у квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач проживав окремо у квартирі своїх батьків по АДРЕСА_2 . З цього часу кожен живе своїм життям, відповідач не намагався примиритися. Просила відмовити у задоволенні заяви про надання строку на примирення, оскільки вона з дітьми проживає в Польщі та не збирається повертатись до України до закінчення війни.

03 червня 2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Ткаченко Н.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, де наведені аналогічні у відзиві обґрунтування.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ткаченко Н.В. клопотання про надання часу на примирення підтримала та просила його задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Чубик Б.Г. у судове засідання не з`явилися, відповідно до заяви просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Судом встановлено, що сторони з 26 вересня 2009 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому виконкомом Немішаївської селищної ради Бородянського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 18).

Від шлюбу мають дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5, 6).

Згідно з ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

За змістом статті 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування, зокрема, до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

Статтею 111 СК України встановлено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Надання строку для примирення подружжя є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 200/952/18.

З огляду на зазначене, суд вважає, що призначення подружжю строку для примирення та зупинення розгляду справи є правом суду, необхідність якого визначається у кожному окремому випадку індивідуально.

Наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на те іншого не є правовою підставою для надання строку для примирення.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 вважає, що спільне подальше проживання із ОСОБА_2 не можливе, а надання строку на примирення таким, що суперечить її волевиявленню та інтересам, позивач з 2022 року по теперішній час проживає разом з дітьми у Польщі та повідомила про відсутність наміру повертатися в Україну до закінчення війни, то суд вважає, що надання сторонам строку для примирення є недоцільним, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 251 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання строку на примирення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 20 червня 2025 року.

СуддяМ. Герасименко