Провадження №: 2-о/752/336/25
УХВАЛА

про повернення заяви

24.06.2025 суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кирильчук І. А., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

27 травня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - ОСОБА_2 , у якій заявник просить встановити факт належності правовстановлюючого документа, зокрема, свідоцтва про право власності на житло серії № НОМЕР_1 від 17 лютого 2015 року, виданого Виконкомом Ірпінської міської ради, на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , померлому ОСОБА_3 , попри помилку у його прізвищі у документі (зазначено як ОСОБА_3 замість ОСОБА_5 ), що означає що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., зазначена у свідоцтві про право власності на житло серії № НОМЕР_1 від 17.02.2015 року, яка видана Виконкомом Ірпінської міської ради, належала саме померлому чоловіку заявника ОСОБА_3 , попри помилку в його прізвищі у свідоцтві про право власності на житло № НОМЕР_1 від 17.02.2025 року, виданому Виконкомом Ірпінської міської ради - як ОСОБА_3 ; зобов`язати органи, що видають правовстановлюючі документи, внести відповідні зміни.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали.

Недоліками заяви про встановлення факту, що має юридичне значення було те, що заявнику необхідно визначити правильний суб`єктний склад заінтересованих осіб з урахуванням того юридичного факту, про встановлення якого заявник звернулася до суду, та надати суду нову редакцію заяви, виконавши при цьому вимоги пункту 2 частини першої статті 177 ЦПК України.

Відповідно до довідки про доставку електронного документу ухвала від 02 червня 2025 року доставлена до електронного кабінету представника заявника - ОСОБА_6 03 червня 2025 року.

03 червня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшли матеріали на усунення недоліків, які передані у провадження судді Кирильчук І. А. 24 червня 2025 року.

Так, із доданих до суду матеріалів вбачається, що заявник просить виключити її доньку - ОСОБА_2 , як заінтересовану особу. Зазначила, що жодні треті особи не мають юридичного інтересу у встановленні вказаного факту. Заявнику потрібно встановити факт для оформлення спадщини, і тому заява носить особистий характер. Заінтересована особа була вказана помилково. Ніхто інший не має юридичної зацікавленості в тому, щоб спростовувати чи підтримувати звернення заявника (у спадковій справі). Встановлення факту необхідне лише для особистих дій заявника (для нотаріуса при оформленні спадщини).

Відповідно до частини третьої статті 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Частиною четвертою статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

До заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб обумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав (постанова Верховного Суду у справі № 638/4/19 від 07 квітня 2020 року, провадження № 61-18132св19).

Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави.

Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суд, залежно від мети встановлення юридичного факту, зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи чи органи державної влади можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи.

Залучення до участі у справі окремого провадження всіх заінтересованих осіб має важливе значення, оскільки допомагає суду уникнути ухвалення незаконного рішення та виключити можливість появи в майбутньому конкуруючого рішення з іншою заінтересованою особою, а також має на меті повно і всебічно дослідити всі обставини справи.

Вирішуючи питання про те, яка саме заінтересована особа повинна бути притягнута до участі у справі окремого провадження, крім вищезазначеного, слід також враховувати і взаємовідносини із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх інтереси та (або) обов`язки.

Так висновки наведені у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 686/11198/22.

Тобто, у справах окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, наявність заінтересованої особи, як сторони окремого провадження, є обов`язковою.

Приписами цивільно-процесуального законодавства України не передбачено можливості залучення судом з власної ініціативи в порядку окремого провадження заінтересованих осіб.

Оскільки заявником самостійно не визначено суб`єктний склад заінтересованих осіб з урахуванням того юридичного факту, про встановлення якого заявник звернулася до суду, зокрема, орган, до компетенції якого належить видання правовстановлюючих документів, то суд дійшов висновку про те, що недоліки, зазначені в ухвалі суду від 02 червня 2025 року, заявником не усунуто.

Відповідно до частини дев`ятою статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Тобто, виходячи зі змісту вищенаведених положень ЦПК України, дотримання вимог процесуального законодавства України при пред`явленні заяви до суду є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен, як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Відповідно до вимог частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявникові.

У зв`язку з тим, що заявником недоліки, зазначені в ухвалі суду від 02 червня 2025 року не усунуто, суд приходить до висновку, що заяву слід вважати неподаною та повернути заявнику.

Водночас, суд роз`яснює заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 10, 185, 258-260, 261, 353 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, - вважати не поданою та повернути суб`єкту звернення.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Ухвала складена 24 червня 2025 року.

Суддя І. А. Кирильчук