Провадження № 2-др/522/11/25
Приморський районний суду м. Одеси у складі головуючого судді Ярема Х.С. розглянув в письмову провадженні (без виклику сторін) заяву Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу.
Заочним рішенням суду від 11.01.2024 задоволено позов АТ «ДТЕК Одеські електромережі» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.
Представник позивача подав заяву про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу 10 000 грн.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд виходив з наступного.
25.09.2020 між АО «Перший радник» (виконавець) та АТ«ДТЕК Одеські електромережі» (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №137-ОЕМ. Строк дії договору до 31.12.2021, продовжено до 31.12.2023 на підставі додаткової угоди від 28.12.2022.
Виконавець зобов`язується надавати клієнту правову допомогу за окремими письмовими або усними дорученнями останнього (п. 1.1 Договору).
Зміст, обсяг та вартість послуг, що надаються, встановлюється сторонами у додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2 Договору).
Приймання-передача послуг за цим договором здійснюється сторонами за актами наданих послуг (п. 3.1 Договору).
Вартість послуг, розмір витрат виконавця та порядок розрахунків погоджується сторонами в додаткових угодах, що є невід`ємною частиною даного договору (п.4.1 Договору).
Сторони домовилися про встановлення погодинного порядку обчислення розміру гонорару адвокатів виконавця (п. 4.2 Договору)
1) Вивчення нормативного правового регулювання спірних правовідносин, аналіз судової практики з подібних спорів. Витрати часу 3 години, вартість 3 000 грн.;
2) Розробка загальної стратегії дій щодо захисту інтересів клієнта, підготовка та систематизація доказової бази. Витрати часу 2 години, вартість 2 000 грн.;
3) Підготовка та подання процесуальних та інших документів правового характеру, заяв, клопотань. Витрати часу 5 години, вартість 5 000 грн.
Адвокат позивача в позові зазначав орієнтовний обсяг понесених витрат на правничу допомогу 10 000 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, на яку ж і покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 3-5, 9 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. 3-5, 9 ст. 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Тобто, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Верховний Суд часто підкреслював на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків (зокрема, постанова від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15).
Аналізуючи суть кожної з наданих адвокатом послуг, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Тобто, послугою адвоката, яка надається клієнту є, зокрема, «складання позовної заяви», яка включає в себе її створення як певного правового документа, обгрунтування позовних вимог та відповідне (письмове чи електронне) оформлення.
Отже, «вивчення нормативного правового регулювання спірних правовідносин, аналіз судової практики з подібних спорів» - вартістю 3 000 грн. та «розробка загальної стратегії дій щодо захисту інтересів клієнта, підготовка та систематизація доказової бази» - вартістю 2 000 грн., не є окремим видом правової допомоги, оскільки є складовою обгрунтування позовної заяви та не повинно зайво покладатись на другу сторону, як судові витрати.
Отже, обгрунтованими та відповідними до даної справи витратами є лише витрати на «підготовку та подання позову», витрати часу на які суд обраховує виходячи з пропорційності та визначає їх вартість на підставі погоджених сторонам тарифів 1 000 грн. за час роботи адвоката.
Суд, не оцінюючи рівня кваліфікації адвоката, аналізуючи текст позовної заяви, бере до уваги, що цей текст є типовим, містить переважно статистичні показники та посилання на нормативне регулювання, будь-який глибокий правовий аналіз правовідносин, відсутній.
Отже, оцінюючи характер наданої адвокатом клієнту правової допомоги відповідно до представлених документів, керуючись критеріями, що визначені у частині 4 статті 137 ЦПК України та частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України та враховуючи дотримання принципів обґрунтованості, пропорційності (співмірності) витрат на оплату послуг адвоката предмет спору, незначної складності справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає справедливим відшкодування позивачеві його судових витрат на правничу допомогу 1 000 грн.
Керуючись ст. 270 ЦПК України,
Заяву Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Ярема Х.С.