Провадження № 22-ц/812/1118/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 червня 2025 року м. Миколаїв

справа № 484/6346/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Шаманської Н.О., Лівінського І.В.,

із секретарем Шурмою Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника позивача ОСОБА_1

адвоката Філатова Івана Леонідовича

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 24 квітня 2025 року суддею Паньковим Д.А., в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

Приватного сільськогосподарського підприємства "Калина"

про розірвання договору емфітевзису,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ПрСП «Калина» з указаним вище позовом.

Позивач зазначав, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,1754 га, кадастровий номер :06:000:0081, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Кам`яномостівської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, яку він успадкував від батька ОСОБА_2 у 2021 році.

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого позивач дізнався, що земельна знаходиться у користуванні у ПрСП «Калина» на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 22.02.2019 року.

Примірника цього договору він не має, оскільки його не було і у батька. Вони вважали, що земельна ділянка перебуває в оренді.

30.10.2023 року він надіслав відповідачу лист у якому просив:

- виплати плату за користування земельною ділянкою у 2020, 2021, 2022 та 2023 ріках;

- надати копії всіх договорів, а саме оренди, емфітевзису, додаткових угод до договорів оренди, що укладалися між ПрСП «Калина» та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 5,1754 га кадастровий номер :06:000:0081.

Відповіді на своє звернення позивач не отримав.

Посилаючись на те, що ні батько за життя, ні він як спадкоємець, коштів за договором емфітевзису не отримували, ОСОБА_1 просив договір розірвати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю отримання батьком позивача 200 000 грн за договором емфітевзису від 22.02.2019 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Філатов І.Н., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що єдиним доказом отримання коштів за договором є касовий ордер від 07.08.2019 року, за яким кошти у розмірі 200 000 грн отримав нібито позивач ОСОБА_1 .

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 , який на той час був власником земельної ділянки, уповноважував кого-небудь на отримання належних йому коштів.

Позивач наголошує на тому, що зазначених коштів не отримував.

На це вказують, крім іншого, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого(перерахованого) податку, військового збору від 25.04.2025 року.

Крім того, плату за користування земельною ділянкою ПрСП «Калина» почало нараховувати ОСОБА_1 тільки з 2022 року, однак цих коштів позивач не отримував.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрСП «Калина» просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилався на те, що позивач ОСОБА_1 тривалий час працював у ПрСП «Калина» водієм вантажівки, у працівників підприємства були з ним довірливі стосунки, тому бухгалтером підприємства на прохання ОСОБА_1 було йому виплачено 200 000 грн за договором емфітевзису, укладеним з його батьком. Підставою для виплати коштів позивачу став незадовільний стан здоров`я батька. Отже, права позивача жодним чином не порушені.

2.Мотивувальна частина

Участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції приймали позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Філатов І.Л., а також представник відповідача в режимі відео конференції ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 22.02.2019 року між ОСОБА_2 та ПрСП «Калина» укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) щодо земельної ділянки площею 5,1754 га, кадастровий номер :06:000:0081, номер запису про інше речове право 33866864.

Факт укладання договору сторонами не оспорюється.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.10.2021 року позивач ОСОБА_1 став власником земельної ділянки площею 5,1754 га., кадастровий номер :06:000:0081, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Кам`яномостівської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

30.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листом, в якому повідомив, що успадкував вищевказану земельну ділянку, просив виплати йому плату за користування земельною ділянкою за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки.

Позивач стверджував, що ні він, ні його батько за життя, плати за договором емфітевзису не отримували.

Проте, згідно видаткового касового ордеру від 07.08.2019 ОСОБА_2 були виплачені грошові кошти в розмірі 200 000 грн згідно договору емфітевзису, відносно земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0081.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-24/36002-ПЧ від 05.08.2024: підпис у графі «Підпис одержувача» у видатковому касовому ордері від 07.08.2019 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

При цьому з доповідної бухгалтера ПСП «Калина» ОСОБА_4 на ім`я директора ПСП «Калина» ОСОБА_5 від 07.08.2019 року вбачається, що 07.08.2019 року до приміщення бухгалтерії з`явився син ОСОБА_2 ОСОБА_1 та попросив виплатити йому грошові кошти відповідно до умов договору емфітевзису від 22.02.2019 року у сумі 200 000 у зв`язку із незадовільним станом здоров`я батька. Зазначена сума була йому виплачена.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/111-25/6172-ПЧ від 04.02.2025 року підпис у графі «Підпис одержувача» у видатковому касовому ордері від 07.08.2019 року про отримання 200 000 грн на виконання умов договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 22.02.2019 року, який був укладений між батьком позивача ОСОБА_2 та ПСП «Калина», відносно земельної ділянки площею 5,1754 га, кадастровий номер :06:000:0081, номер запису про інше речове право 33866864 - виконаний ОСОБА_1 .

Позиція апеляційного суду

Речовими правами на чуже майно є, зокрема, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (пункт 3 частини першої статті 395 ЦК України).

У пункті 3 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що самостійним різновидом виду речового права на чуже майно є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Підстави виникнення, порядок оформлення, припинення та інші питання щодо емфітевзису врегульовано частиною п`ятою статті 102-1 ЗК України та Главою 33 Розділу II "Речові права на чуже майно" Книги третьої "Право власності та інші речові права" ЦК України (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року в справі № 222/1733/17 (провадження № 61-42400св18)).

Згідно зі статтею 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і фізичною особою, юридичною особою (далі - землекористувач). Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 102-1 ЗК України.

Згідно статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) припиняється в разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку, на який було надано право користування; 3) відчуження земельної ділянки приватної власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 3-1) прийняття уповноваженим органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування рішення про використання земельної ділянки державної чи комунальної власності для суспільних потреб; 4) невикористання земельної ділянки для забудови в разі користування чужою земельною ділянкою для забудови протягом трьох років; 5) припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів емфітевзису та суперфіцію, укладених у рамках такого партнерства); 6) за згодою сторін договору емфітевзису, суперфіцію.

Відповідно до статті 611, 651 ЦК України: у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2024 року у справі № 518/520/20 (провадження № 61-15357св23) зроблено висновок, що: "по своїй суті емфітевзис це речове, довгострокове, відчужуване та успадковуване право володіння та користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб; емфітевзис має своїм об`єктом визначену річ земельну ділянку. Емфітевзис є правом абсолютним і як здійснюється його носієм проти кожної особи, включно з власником відповідної ділянки. Обмеженість емфітевзису полягає лише в тому, що це право на чуже майно; емфітевзис характеризується спеціальною метою його встановлення користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Через об`єктивну тривалість реалізації такої мети емфітевзис є правом довгостроковим; емфітевзис є не просто речовим правом на земельну ділянку, а одним із найбільш міцних прав після права власності. Емфітевзис постає в історії приватного права та цивілістичній доктрині як найбільш повне обмежене речове право на сільськогосподарські землі, поступаючись у цьому аспекті лише праву власності; емфітевзис як речове право на чуже майно стає відносно самостійнимі незалежним від договору, яким він встановлений.

Підстави припинення речових прав на чуже майно визначаються лише законом.

Договором про встановлення емфітевзису не можуть бути встановлені підстави припинення емфітевзису, що не передбачені як такі законом.

У статті 412 ЦК України закріплено, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку, на який було надано право користування; 3) викупу земельної ділянки з суспільною необхідністю.

Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.

Отже, тлумачення статті 412 ЦК України та частини дев`ятої статті 102-1 ЗК України дає підстави для висновку, що емфітевзис, як один із найбільш міцних речових прав після права власності, може бути припинений за рішенням суду та лише у випадках і з підстав, встановлених законом.

У справі, яка переглядається, підставою для розірвання договору емфітевзису зазначено несплату грошових коштів за користування земельною ділянкою на підставі вказаного договору.

Інших підстав для розірвання договору емфітевзису позивач не заявляє.

За таких обставин, з огляду на відсутність законодавчо визначених підстав для розірвання договору емфітевзису, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім цього, апеляційний суд вважає доведеним факт отримання позивачем ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 200 000 грн, як оплати за договором емфітевзису.

На підтвердження цієї обставини вказують видатковий касовий ордер від 07.08.2019 року та висновок експерта № СЕ-19/111-25/6172-ПЧ від 04.02.2025 року.

З огляду на викладене жодних доказів порушення прав позивача ОСОБА_1 не вбачається. Та обставина, що грошові кошти були отримані саме ОСОБА_1 за життя власника земельної ділянки ОСОБА_2 може свідчити лише про те, що про порушення своїх прав відповідачем міг би заявляти власник земельної ділянки, а сплата коштів саме позивачу у справі спростовує його доводи про порушення його прав.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, колегія суддів вважає доведеним факт отримання позивачем грошових коштів у розмірі 200 000 грн за договором емфітевзису. При цьому пояснення ОСОБА_1 про те, що він підписував незаповнені бланки, не отримуючи грошових коштів, належними та допустимими доказами у справі не підтверджуються.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з повним з`ясуванням обставин справи, є правильним та обґрунтованим.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Відповідно статті 375 ЦПК, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог.

Однак, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, понесені апелянтом судові витрати залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Філатова Івана Леонідовича, залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 24 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Н.О.Шаманська

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повний текст постанови виготовлено 26 червня 2025 року