П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025року м. Київ

Справа №369/13506/15-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/8775/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В. за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області, постановлену під головуванням судді Фінагеєвої І.О. 12 грудня 2024 року у м. Києві, за заявою ТОВ «Траєкторія» про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2016 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В

05 вересня 2024 року представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» - адвокат Біла Я.Г. звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про перегляд заочного рішення суду від 21 вересня 2016 року. Також представник відповідача надала клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення - відмовлено.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2016 року - залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідач ТОВ «Траєкторія» звернувшись 05 вересня 2024 року з заявою про перегляд заочного рішення від 21 вересня 2016 пропустив встановлений ст.284 ЦПК України процесуальний строк. Враховуючи зазначене, з урахуванням тривалого часу, який минув після винесення рішення та отримання учасниками справи рішення суду, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку, оскільки суду не доведено поважних причин для поновлення строку, а заяву про перегляд заочного рішення залишив без розгляду як таку, що подана після закінчення процесуального строку, встановленого законом для її подання.

Не погодилось із зазначеним судовим рішенням ТОВ «Траєкторія», представником товариства подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість ухвали суду, як такої, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник вказує на те, що вони не були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи в суді першої інстанції, а тому вони не змогли з`явитись в судове засідання та повідомити про це суд, оскільки не знали про проведення останнього. А тому розгляд справи за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи порушив основоположний принцип цивільного судочинства та змагальності сторін.

Про існування заочного рішення відповідач дізнався після отримання від позивача заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство 17 серпня 2024 року, після чого відповідачем було подано заяву на отримання копії заочного рішення, яке було отримано 23 серпня 2024 року, відтак заяву про перегляд заочного рішення було подано в найкоротші строки. Висновки суду першої інстанції про отримання відповідачем заочного рішення нічим не підтверджуються.

За таких обставин, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та поновити строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Києва-Святошинського районного суду від 21 вересня 2016 року у справі №369/13506/15-ц, а справу направити для продовження розгляду суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача заперечує проти доводів апеляційної скарги відповідача ТОВ «Траєкторія», вказують на відсутність зазначення відповідачем поважних причин пропуску строку на звернення з заявою про перегляд заочного рішення, наголошують на тому, що право на звернення з такою заявою не є необмеженим і на необхідність додержання принципу правової визначеності. На підставі викладеного, сторона позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Овсій Д.Ю. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про її задоволення.

Представник позивача - адвокат Рура Н.В., яка приймала участь в режимі відеоконференції, заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, просила залишити її без змін.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ч.2 ст.372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

В судовому засіданні апеляційного суду розглянуто клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі у зв`язку із його мобілізацією. Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання вказане клопотання залишено без задоволення, з огляду на те, що суду була надана довідка про безпосередню участь відповідача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України в період з 22 серпня 2022 року по 29 вересня 2022 року, даних станом на 2025 рік суду не представлено. Крім того судом врахований предмет апеляційного перегляду, а саме ухвала суду щодо вирішення питання процесуального строку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що відповідач ТОВ «Траєкторія» звернулося до суду з заявою про перегляд заочного рішення 05 вересня 2024 року. В цій заяві відповідач ТОВ «Траєкторія» просило поновити строк на подачу цієї заяви, переглянути та скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2016 року у справі № 369/13506/15.

До заяви відповідачем ТОВ «Траєкторія» долучені в копіях:

- заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2016 року у справі № 369/13506/15;

- розрахунок заборгованості;

- заява АТ КБ «ПриватБанк» про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Траєкторія»;

- кредитний договір №КІR0GK01550111, укладений мж АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 12 лютого 2007 року. з додатками;

- договір поруки, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Траєкторія» 12 лютого 2007 року;

- повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 23 листопада 2015 року адресована ОСОБА_1 та ТОВ «Траєкторія» щодо погашення заборгованості з реєстром відправлення;

- виписка по рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_1 ;

- матеріали виконавчого провадження ВП НОМЕР_1, де боржником визначено ТОВ «Траєкторія»;

- заява про участь у справі про банкрутство ТОВ «Траєкторія» арбітражного керуючого та дані щодо нього.

Згідно з довідкою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 вересня 2024 року матеріали справи № 369/13506/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - знищені по закінченню строку зберігання /а.с.125/.

Матеріали справи також місять копію заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2016 року у справі № 369/13506/15, засвідчену лише підписом секретаря /а.с.126-131/.

Згідно з довідкою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксація судового розгляду за допомогою звукозаписувального запису не здійснювалась /а.с.132/.

В ухвалі від 12 грудня 2024 року суд першої інстанції вказав на те, що розгляд справи відбувався у відкритому судовому засіданні, сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Траєкторія» посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, щодо його належного повідомлення про судовий розгляд справи. А тому вказане питання підлягає вирішенню першочергово.

Згідно ч.ч.1,2 ст.211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

В порядку визначеному ч.ч.2, 4,5,6 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, як неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо додержання правил належного повідомлення учасників судового розгляду.

Так, Велика Палата Верховного Суду, зокрема в Постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, вказала на те, що не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, були порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17-ц вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року в справі №466/5632/14-ц та інших.

Отже, аналіз матеріалів справи свідчить, що про призначення справи до розгляду в судовому засідання, в якому постановлена оскаржувана ухвала суду першої інстанції, учасники справи і ,зокрема, відповідач ТОВ «Траєкторія» не були повідомлені.

Враховуючи, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм процесуального права, щодо належного повідомлення відповідача, що він посилається на це в доводах апеляційної скарги, що вказане порушення вважається порушенням принципів рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права, колегія суддів приходить до висновку про наявність обов`язкової підстави для його скасування.

Вирішуючи по суті питання, що є предметом апеляційного перегляду колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

ЦПК України встановлює для відповідача особливий порядок оскарження заочного рішення - шляхом подання до суду, що його ухвалив, заяви про перегляд цього рішення (ст. 284 ЦПК України), а також загальний порядок - апеляційне оскарження (ч. 4 ст. 287 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.287 ЦПК України року у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст.354 ЦПК України).

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у ст. 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов'язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 126 ЦПК України).

Отже, правило ч. 2 ст.126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у частині другій статті 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин. Крім того, формулу «крім випадків, передбачених цим Кодексом» потрібно розуміти так, що процесуальний закон може передбачати випадки, коли законодавець у певній нормі надав імперативну вказівку про те, що суд не має права залишати без розгляду заяву, подану з пропуском строку на її подачу.

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов'язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Зміст ст. ст. 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у їх нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Так, прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви (частина перша статті 286 ЦПК України). У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд згідно із частиною третьою статті 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Тлумачення змісту ст.ст. 286, 287 ЦПК України в сукупності із нормою ч. 1 ст. 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися у судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.

Це означає, що до підстав залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не відноситься питання оцінки причин пропуску строку на подання такої заяви.

Очевидно, що передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не мають відношення до вирішення питання щодо наслідків пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

На користь такого висновку свідчить і те, що як вимоги до форми та змісту заяви про перегляд заочного рішення (стаття 285 ЦПК України), так і строк звернення до суду з такою заявою (стаття 284 ЦПК України) наведені законодавцем перед врегулюванням ним дій суду після прийняття заяви про перегляд заочного рішення, які визначені у статті 286 ЦПК України та інших статтях.

Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.

Тому правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень суду першої інстанції не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.

Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Отже, інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Наведені правові висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу сформульовані у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, у якій Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, викладених у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, зазначила, що:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції суду першої інстанції, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Отже, Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.

Разом питання поновлення строку на звернення із заявою про перегляд заочного рішення напряму залежить від встановлення обставин вручення копії заочного рішення відповідачу у справі.

Згідно з довідкою складною архіваріусом суду матеріали справи № 369/13506/15 були знищені по закінченню терміну зберігання. Разом з тим в матеріалах справи відсутній акт щодо знищення вказаних матеріалів справи.

Крім того в доводах клопотання про поновлення строку на звернення із заявою про перегляд заочного рішення ТОВ «Траєкторія» посилалось на те, що про існування заочного рішення вони дізналися після отримання від позивача заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство 17 серпня 2024 року. Після цього відповідачем було подано заяву на отримання копії заочного рішення, яке було отримано 23 серпня 2024 року. Оцінку вказаним доводам відповідача судом першої інстанції надано не було. Як наслідок при розгляді клопотання відповідача про поновлення процесуального строку, суд першої інстанції зробив передчасний висновок про пропуск строку, при цьому не з`ясував коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав; чи дотримано строк звернення до суду встановлений процесуальним законом.

За таких обставин суд першої інстанції зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні клопотання відповідача ТОВ «Траєкторія» про поновлення строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та залишення такої заяви без розгляду. Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Питання про поновлення процесуального строку підлягає вирішенню першочергово, але від його вирішення залежить подальший розгляд заяви про перегляд заочного рішення. Наведені вище обставини справи, у свою чергу унеможливлюють вирішення вказаного питання апеляційним судом, а тому ухвала суду першої інстанції про залишення заяви без розгляду є такою, що перешкоджає подальшому розгляду.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що на підставі ч. 4 ст. 379 ЦПК України, ухвалу суду першої інстанції, як таку, що перешкоджає подальшому розгляду справи, належить скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія»- задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 20 червня 2025 року.