Справа № 521/3060/25
Номер провадження № 2/521/3123/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Шевчук Н.О.,

секретаря судового засідання: Жекової А.О.

за участю учасників справи:

від Акціонерного товариства ""ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" не з`явився;

від ОСОБА_1 не з`явилася.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу в режимі відеоконференції за позовом Акціонерного товариства ""ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 1, ЄДРПОУ 14282829) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитними договорами

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви.

У лютому 2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява Акціонерного товариства ""ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" до ОСОБА_2 , у якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами №101 від 25.11.2020 року та № 701 від 02.11.2021 року, у загальному розмірі 107238 грн. 92 коп., а також стягнути витрати по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань в частині повернення кредитних коштів позичальником та сплати відповідних процентів за користування ними, комісії, внаслідок чого у останньої виникла заборгованість у вказаному вище розмірі.

Так, за доводами позивача, між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_2 25.11.2020 року було укладено кредитний договір №101, за яким позичальнику видано кредит у сумі 30654 грн.; 02.11.2021 року було укладено кредитний договір №701, за яким позичальнику надано кредит у сумі 42000 грн.

Позивач зауважив, що відповідач не виконує свої зобов`язання і станом на 01.12.2024 року у неї утворилася заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 107238 грн. 92 коп.

Банк зазначив, що ним вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу вимоги про виконання грошових зобов`язань, яка нею не була виконана, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Перший Український Міжнародний Банк», та на даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором.

Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України.

26.02.2025 року справа №521/3060/25 надійшла у провадження судді Шевчук Н.О.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 06.03.2025 року позовну заяву Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" залишено без руху, надано термін для усунення недоліків зазначених в ухвалі суду.

18.03.2025 року від Акціонерного товариства ""ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 09.03.2025 року у справі № 521/3060/25 було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

Законом України від 26.02.2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, відповідно до якого, зокрема, змінено найменування Малиновського районного суду м. Одеси на Хаджибейський районний суд міста Одеси.

02.05.2025 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №28439), у якому відповідачка просить суд: встановити, що після відкриття провадження у справі позовну заяву AT «ПУМБ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 ЦПК України та постановити ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначити викладені у цьому відзиві підстави залишення заяви без руху, про що повідомити AT «ПУМБ» і надати йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення AT «ПУМБ» ухвали; у випадку не усунення AT «ПУМБ» недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, залишити таку позовну заяву без розгляду; у випадку усунення AT «ПУМБ» недоліків позовної заяви у строк встановлений судом надати відповідачці та її представнику додатковий строк для ознайомлення з матеріалами справи та надання суду заперечень та ознайомити повторно з матеріалами справи; позовні вимоги AT «ПУМБ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без задоволення (у зв`язку з їх передчасністю); стягнути з AT «ПУМБ» () на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) всі понесені нею судові витрати. Відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи.

Зокрема, за доводами відзиву, відповідач, посилаючись на те, що у повному обсязі вважає вимоги позивача необґрунтованими, зазначила, що вона дійсно отримувала кредитні кошти та частково погашала заборгованість за спірними Кредитними договорами. Однак, на переконання відповідачки, Кредитні договори укладалися та виконуються під час дії в Україні карантинних заходів та введення воєнного стану, які негативно вплинули на можливість вчасного виконання нею своїх зобов`язань, що призвело до збільшення кредитної заборгованості.

На переконання відповідачки, їй було невідомо щодо вчинення позивачем дій для досудового врегулювання спору, окрім того вона не знала та не отримувала від позивача письмових вимог / повідомлень про здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту.

Відповідачка зауважила, що коли позивач звернувся до суду, вона спробувала з ним домовитись, у жодному разі не відмовляється від виконання своїх зобов`язань за Кредитними договорами, водночас вважає, що позивач звернувся до суду передчасно, тому конкретно цей позов задоволенню не підлягає, оскільки строк сплати платежів за такими кредитними договорами в розумінні ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» не настав. На переконання відповідачки, на позивачеві лежить обов`язок не лише надіслати повідомлення про вимогу боржнику, а й переконатися в тому, що така вимога відповідачем отримана.

Окрім наведеного, за твердженнями відповідачки, між нею та Банком укладено саме споживчі кредитні договори, відтак, у даному разі та відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 638/13683/15-ц та у постанові від 21.10.2024 року у справі № 314/2501/23 кредитодавець зобов`язаний дотримуватися досудового порядку врегулювання перед поданням позову про дострокове повернення кредиту, а недотримання цієї процедури позбавляє суд підстав для задоволення відповідного позову.

Як зазначено відповідачем, позивачем не доведено суду тієї обставини, що ним належним чином направлено на адресу позичальниці вимогу про повернення кредитних коштів, оскільки відомостей про те, що такий лист направлено саме позивачем матеріали цивільної справи не містять, як і не містять відповідного опису вкладення листа.

Також, на думку відповідача, суд має залишити надіслану позивачем заяву про усунення недоліків без руху, надавши останньому п`ять календарних днів для усунення недоліків, оскільки останнім на виконання ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 06.03.2025 року суду надіслано заяву про усунення недоліків, яка не містить підпису представника позивача.

Відтак, відповідач вважає, що провадження у цій справі відкрито без додержання вимог законодавства України, існують підстави для залишення позовної заяви без руху, водночас позовні вимоги не підлягають задоволенню, адже матеріали справи не містять належних, достовірних і достатніх доказів вжиття стороною позивача заходів досудового врегулювання спору які є обов`язковими згідно із ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування».

26.05.2025 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника відповідача надійшла заява (вх. №34243), у якій представник відповідачки, зазначаючи про визнання останньою факту укладення спірних кредитних договорів, які по своїй правовій природі є споживчими, зауважив, що під час подання позовної заяви позивачем останнім порушено вимоги ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», а тому позов є передчасним та задоволення не потребує. Вказану заяву судом долучено до матеріалів цивільної справи.

Представник позивача у судове засідання, яке проводилося в режимі відеоконференції не з`явився, в позовній заяві зазначив щодо підтримання позовних вимог, також просив розглядати справу за його відсутності, яке судом розглянуте та задоволене.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без участі відповідачки та її представника за наявними у ній матеріалами.

Разом з тим, розглянувши клопотання представника відповідача, заявлене ним за доводами відзиву на позовну заяву про залишення позовної заяви Банку без руху після відкриття провадження у справі, суд зазначає таке.

Так, у даній справі ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 06.03.2025 року у справі №521/3060/25 позовну заяву Акціонерного товариства ""ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами було залишено без руху з мотиву, враховуючи рекомендації Ради суддів України №26 від 05.08.2022 року, надіслання позовної заяви позивачем через підсистему «Електронний суд» з додатками в електронній формі, обсяг яких перевищує тридцять аркушів.

Позивачем 18.03.2025 року було формально виконано вимоги вказаної вище ухвали суду та надіслано на адресу суду додатки до позовної заяви саме в паперовій формі, з огляду на що, судом було прийнято рішення про відкриття провадження у даній справі та призначення її до судового розгляду.

Суд зазначає, що на час надходження позовної заяви Банку до суду, визначених ст. 175, 177 ЦПК України інших недоліків позовна заява не містила, з огляду на що підстави для залишення її без руху у суду відсутні.

Верховний Суд у своїй постанові від 29.09.2022 року по справі № 500/1912/22 вказав, що застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний суд у вказаній постанові, окрім іншого зазначив, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування судами процесуальних строків щодо звернення до суду з позовними заявами, апеляційними й касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст. ст. 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Відтак, враховуючи той факт, що за ухвалою суду про залишення позову без руху позивачем надіслано додатки до позову в паперовій формі, тобто виконано рекомендації Ради суддів України, копія позовної заяви, надіслана суду з паперовими додатками абсолютно ідентична позову, надісланому позивачем через підсистему «Електронний суд», суд вважає, що підстави для залишення позову без руху після відкриття провадження у справі та призначення її до судового розгляду у даному разі відсутні, з огляду на що, клопотання представника відповідача, заявлене ним у відзиві на позов з цього приводу задоволення не потребує.

Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Акціонерного товариства ""ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, з відмовою в іншій частині, враховуючи таке.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 25.11.2020 року власноруч підписано заяву №101 про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб відповідно до якої ОСОБА_2 вказала, що просить Банк встановити на її поточний рахунок у гривнях кредитний ліміт у розмірі 24700 грн. Підписанням заяви позичальниця підтвердила, що нею отримана платіжна картка, вона ознайомлена з правилами користування платіжною карткою, повідомлена про те, що стандартна процентна ставка складає 47, 80 %, реальна процентна ставка складає 47, 88 %, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживачів за весь період користування кредитом складає 12577 грн. 58 коп.

Також сторони погодили, що права та обов`язки клієнта і Банку, їх відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, а також порядок зміни і припинення дії договору визначаються умовами ДКБО, які погоджуються клієнтом при підписанні цієї заяви.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту, також підписаного власноруч як позичальницею, так і позикодавцем, сторони погодили істотні умови договору такі як розмір кредиту 24700 грн., строк кредитування 12 місяців, зі спливом вказаного строку, продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін; мета отримання кредиту загальні споживчі цілі, у тому числі для оплати за договором страхування; спосіб та строк надання кредиту шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку з дня прийняття рішення Банком; стандартна процентна ставка 48, 88%; реальна процентна ставка 47, 88 %; процентна ставка, яка застосовується при невикоанні зобов`язання щодо повернення кредиту 62, 0%.

Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту, наданої Банком, за договором № 101, 25.11.2020 року позичальниці було встановлено кредитний ліміт у розмірі 24700 грн., який в подальшому 15.06.2023 року було збільшено до 30 654 грн.

Відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості позичальниці за договором №101, сума основного боргу складає 30653 грн. 23 коп., проценти за користування кредитними коштами 19294 грн. 84 коп. станом на 30.05.2023 року.

Відповідно до банківської виписки з карткового рахунку позичальниці за період з 25.11.2020 року по 01.12.2024 року вбачається, що остання активно користувалася кредитними коштами, частково сплачувала і тіло кредиту, і проценти за користування ним.

02.11.2021 року відповідачка власноруч підписала заяву №701 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої вказала, що беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на офіційному сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО. Просила надати їй споживчий кредит на загальні цілі у розмірі 42000 грн. на строк 24 місяці. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2, 99 %; розмір процентної ставки 0, 01%.

Також сторони, підписуючи вказану заяву погодили графік платежів, а також те, що реальна процентна ставка складає 77, 1738 %, загальні витрати за споживчим кредитом 30143 грн. 45 коп., загальна вартість кредиту 72143 грн. 45 коп.

Паспортом споживчого кредиту, який сторони підписали власноруч, останні погодили істотні умови кредитного договору, такі як суму кредиту 42000 грн., строк кредитування 24 місяці, щомісячну комісію за користування кредитом 2, 99 %, процентну ставку 0,01 %, інші умови.

З платіжної інструкції від 02.11.2021 року №53312190.43417.8810 вбачається, що Банком на рахунок ОСОБА_2 було перераховано 42000 грн. кредитних коштів за договором №701.

З розрахунку заборгованості позичальниці перед Банком за кредитним договором №701 вбачається, що залишок непогашеної суми кредиту складає 36059 грн. 88 коп. станом на 02.05.2024 року, за процентами 7 грн. 95 коп., за комісією 21223 грн. 02 коп. станом на 29.06.2023 року.

З банківської виписки по рахунку відповідачки за період з 02.11.2021 року по 01.12.2024 року вбачається, що 02.11.2021 року позичальниця отримала готівкові кошти у розмірі 42000 грн., які в подальшому, 02.12.2021 року погашала у розмірі 3010 грн., 02.01.2022 року 3100 грн., 08.02.2022 року 3100 грн., 13.03.2023 року 500 грн.

Також у матерілах справи наявна роздруківка Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк 02.12.2024 року направив на адресу позичальниці вимогу про повернення кредиту за № 101 у розмірі 49948 грн. 07 коп., № 701 у розмірі 57290 грн. 85 коп., що загалом складає 107238 грн. 92 коп., яка залишилася без реагування і відповіді відповідача, з огляду на що, Банк звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Про направлення вимоги на адресу відповідача позивачем свідчить список згрупованих поштових відправлень, наявних у матеріалах справи.

Інших письмових доказів стосовно спірних правовідносин, які виникли між сторонами, зокрема повного погашення кредитної заборгованості відповідачки перед Банком, матеріали справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої останнім суми заборгованості за кредитними договорами.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відтак, після підписання кредитного договору у сторін виникають взаємні права та обов`язки, зокрема, у позикодавця виникає зобов`язання надати кредитні кошти позичальнику, а у позичальника виникає зобов`язання оплачувати послуги фінансової установи, що виникають в результаті використання кредитних коштів.

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У даній справі судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися сталі кредитні правовідносини.

При цьому, судом встановлено, що відповідач, підписавши заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, беззастережно підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які розміщені на сайті АТ «ПУМБ».

Так, у даній справі судом встановлено, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 25.11.2020 року було укладено кредитний договір №101 за яким їй надано кредитний ліміт у гривні у розмірі 24700 грн. зі строком кредитування 12 місяців, а також 02.11.2021 року відповідачка власноруч підписала заяву №701 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої отримала споживчий кредит на загальні цілі у розмірі 42000 грн. на строк 24 місяці.

Тобто, позивач та відповідачка досягли згоди щодо істотних умов кредитних договорів: предмету, строків, обов`язків сторін, розміру процентів, комісії за користування кредитними коштами.

Зокрема, за договором №101 строк виконання зобов`язань становив 12 місяців, тобто строк виконання зобов`язань настав 25.11.2020 року; за договором №701 строк виконання зобов`язань для відповідача становив 24 місяці, тобто строк виконання зобов`язань настав 02.11.2023 року.

Судом у даній справі встановлено, що Банк виконав умови кредитних договорів перед позичальницею та надав останній кредитні кошти, що позичальницею не заперечується, проте відповідачка невчасно та не в повному обсязі виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами, з огляду на що у неї виникла заборгованість у нарахованому Банком розмірі.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Тобто, навіть за відсутності факту дотримання сторонами письмової форми договору, головним для визначення правовідносин між сторонами є факт повного або часткового його виконання сторонами, наявність конклюдентних дій сторін, спрямованих на його укладення та виконання.

Судом встановлено, що позичальниця не заперечує факту укладення між нею та Банком спірних кредитних договорів, як і невиконання власних обов`язків щодо вчасного та повного повернення кредитних коштів.

Разом з тим, за ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» боржник має бути письмово повідомлений про заборгованість.

Позичальник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку, оскільки загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Такий правовий висновок у подібних правовідносинах, викладений у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі №344/3627/16-ц, від 03.06.2020 року у справі №359/8181/18, від 17.03.2021 року у справі №361/1488/19.

Тобто, у даному разі, відповідач, наполягає саме на тому, що достроковому стягненню в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати направлення кредитодавцем позичальнику письмової вимоги про дострокове повернення кредиту і отримання позичальником такої вимоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку, що у банку не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано».

Так, розглядаючи дану справу, судом було встановлено, що матеріали справи дійсно не містять доказів вручення відповідачу досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань.

Водночас, суд зазначає, що відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування визначені Законом України «Про споживче кредитування» (ст. 3 Закону).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

В силу вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що умовами кредитних договорів, які за своєю природою є договорами споживчого кредиту, було передбачено обов`язок позичальниці повернути кредитні кошти частинами, згідно з графіками платежів, які нею було порушено. При цьому, станом на час подання позову позивачем, строк виконання зобов`язань за спірними кредитними договорами є такими, що настав, оскільки за договором №101 строк виконання зобов`язань становив 12 місяців, тобто строк виконання зобов`язань настав 25.11.2020 року, а за договором №701 строк виконання зобов`язань для відповідача становив 24 місяці, тобто строк виконання зобов`язань настав 02.11.2023 року.

Відтак, оскаржувана відповідачем за змістом досудова вимога позивача фактично направлена на адресу позичальниці вже після настання строку виконання нею зобов`язань за кредитними договорами, з огляду на що, у даному разі ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» застосування не потребує, та доводи відповідача з цього приводу, зазначені нею у відзиві на позовну заяву не приймаються судом, як належні.

Що стосується нарахування Банком відсотків за користування кредитними коштами, суд виходить з такого.

У даному разі, судом встановлено, що розмір заявленої банком заборгованості підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості, які є арифметично правильними та відповідають умовам спірних кредитних договорів, які підписані як позикодавцем так і позичальницею.

Відтак, встановивши, що ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами щодо повернення суми основної заборгованості, суд дійшлов висновку про те, що у позивача виникло право вимагати повернення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом в судовому порядку та стягнення з відповідачки на його користь нарахованої останнім заборгованості, оскільки враховуючи строк кредитування за договором №101 12 місяців, та за договором №701, за яким строк кредитування становив 24 місяці, наявні підстави вважати, що такий строк вимоги для позикодавця настав.

Щодо нарахованої позивачем комісії, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1, 2 ст. 11 вказаного закону, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З правової позиції висловленій в постанові Верховного Суду від 16.08.2023 року у справі №176/1445/22 вбачається, що за відсутності належних і допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною в таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Укладеним між сторонами кредитним договором встановлено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,99 % без уточнення систематичності запиту інформації щодо кредиту споживачем.

Відтак, у даному разі, враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитного договору №701, укладеного між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 21223 грн. 02 коп. є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки та обсязі, передбачені кредитними договорами, не виконала, суд вважає, що позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є частково обґрунтованими та такими, що потребують часткового задоволення у розмірі 86015 грн. 90 коп., з яких: за договором №101 сума основного боргу складає 30653 грн. 23 коп., проценти за користування кредитними коштами 19294 грн. 84 коп.; за договором №701 розмір основної заборгованості за тілом кредиту складає 36059 грн. 88 коп., за процентами 7 грн. 95 коп.

В іншій частині позовних вимог - в частині стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої останнім комісії за кредитним договором №701 у розмірі 21223 грн. 02 коп. слід відмовити.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1943 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 530, 611, 612, 625-627, 1054-1055 ЦК України, ст. 2, 5, 10, 12, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства ""ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 1, ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства ""ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" ( 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 1, ) - заборгованість за кредитними договорами №101 від 25.11.2020 року та № 701 від 02.11.2021 року у загальному розмірі 86015 грн. 90 коп., судовий збір у розмірі 1943 грн.

В частині позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства ""ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 1, ) комісії у розмірі 21223 грн. 02 коп. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 23.06.2025 року.

Повні відомості про учасників справи згідно із п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство ""ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 1, );

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Суддя: Н.О. Шевчук