Провадження № 2/947/656/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

представника позивача адвоката Мартинюк Ю.С.

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мангул П.М.

розглянувши за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

20.09.24 року з позовом про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 43235,29 гривень до Малиновського районного суду м.Одеси звернулася ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за період проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є позивачка, в період з 2011 по 2023 роки, за використані комунально-житлові послуги виникла заборгованість в розмірі 43 235,29 грн., яка повинна бути стягнута з відповідачів. Факти проживання відповідачів , на думку позивача, підтверджується змістом рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 року по справі №521/13237/22, яким було задоволені вимоги ОСОБА_2 в частині виселення ОСОБА_1 з вказаної квартири.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 02.10.2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди надіслано до Київського районного суду м.Одеси для розгляду справи за підсудністю.

Через автоматизований розподіл судової справи між суддями, справу 31.10.24 розподілено судді Київського районного суду м.Одеси Луняченку В.О.

Ухвалою суду від 05.11.24 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

У подальшому ухвалою від 20.11.2024 року суд перейшов до розгляду справи у спрощеному провадженні із викликом учасників справи до судового засідання.

Від ОСОБА_1 27.01.2025 року поданий відзив в якому відповідачка заперечує проти задоволення позову та наполягає на тому, що вона періодично проживала у вказаної квартирі у вказаний період часу, хоча і була там зареєстрована, так як о 2011-2013 роках проживала у квартирі першого чоловіка, а з 2018 року до травня 2022 року у будинку іншого чоловіка.

У відповіді на відзив , наданим представником позивача 24.04.2025 , визначається незгода з твердженнями відповідачки ОСОБА_1 так як остання сама наполягала на факті постійного проживання у вказаної квартирі, в якої вона була зареєстрована, більш ніж 12 років, під час розгляду справи №521/13237/22, а її ствердження про проживання у вказаний період у інших приміщеннях не доведено належними та допустимими доказами.

Як встановлено судом рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 року по цивільної справі №521/13237/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власним житлом шляхом виселення та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням було задоволено частково позовні вимога та виселено ОСОБА_1 з квартири за адресою АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення, а в частині вимог до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування вказаною квартирою відмовлено.

За змістом рішення, яке набрало законної сили , судом, при розгляді даної справи було встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2011 року, посвідченого державний нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Малиновською О.К. на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 30,00 кв.м., у томі числі житловою 17,0 кв.м..

У вказаній квартирі проживає відповідач ОСОБА_1 , що визнається сторонами по справі.

З відомостей № Г3-32974-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому будинку/приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 станом на 02.03.2023 р. зареєстровані: ОСОБА_2 ,

З листа КП «Теплопостачання міста Одеси» № 02.01-22/398 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 станом на 10.08.2022 р. обліковується заборгованість у розмірі 14425,87 грн.

З листа ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» № 2300-04/5066 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до виписки по особовому рахунку станом на липень 2022 р. наявна заборгованість у розмірі 1026,25 грн.

З листа ОСББ «Космонавтів 27/4» № 1, довідки про заборгованість за утримання будинку і прибудинкової території та по внескам власника кв. АДРЕСА_1 , наявна заборгованість, яка станом на липень 2022 р. становить 9409,06 грн.

Відповідно до листа ТОВ «ООЕК» № 587/06-02-3275 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до виписки по розрахунку заборгованості станом на серпень 2022 р. наявна заборгованість у розмірі 1614,48 грн.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.05.2022 року № 301440560 вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 35,8 кв.м.

Крім того у рішенні було зазначено, що на момент розгляду справи за заявою ОСОБА_2 поданої відповідно до п.п.1) п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, заява про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5 є, відповідачі були зняти з реєстраційного обліку.

Також у рішенні суду зазначено, що під час розгляду справи ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволенні позовних вимог заперечувала, пояснила суду, що наразі у квартирі проживає вона та її двоє дітей, живуть у квартирі більше 12 років, квартира однокімнатна, спільне проживання з позивачем неможливе, молодша дитина ходить до школи, яка знаходить поруч, позивачка ніколи у спірній квартирі не проживала, визнала, що має на праві власності іншу квартиру в м. Одесі, яку отримала у спадок після смерті діда, проте вона не придатна для проживання, там необхідно робити ремонт, наявні борги за комунальні послуги.

Крім того у зазначеному рішенні зазначено, що з боку відповідача ОСОБА_3 , під час розгляду справи № 521/13237/22, було надано відзив у якому вона просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що вона фактично проживає у спірній квартирі, вселилась до спірної квартири до прийняття її у спадщину позивачем, здійснює оплату комунальних послуг, жодних дій на перешкоджання позивачу проживати у зазначеній квартирі вона не вчиняла, доказів перешкоджання позивачу у користуванні квартирою суду не надано.

Згідно наданої позивачем водночас із позовом відомості Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №Г4-120410-ф/л від 05 серпня 2022 року за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_2 з 05.08.2022 року, ОСОБА_1 з 11.08.2010 року, ОСОБА_3 з 11.08.2010 року, ОСОБА_4 з 08.02.2012 року ( а/с 21).

З наданих позивачем , в якості доказів заборгованості:

- реєстру Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» нарахувань та сплат абонента за адресою: АДРЕСА_2 , на період з листопаду 2006 року по 09.08.2022 року нараховане 14 425,87 грн;

- довідки про особовий рахунок ( заборгованості по водопостачанню та водовідведенню ), виданої 23.08.2022 року філією «Інфоксводоканал» , за адресою: АДРЕСА_2 , за період 2008 2022 рік , нарахована заборгованість у розмірі 11 010,51 грн.;

- довідки ОСББ «Космонавтів 27/4» про заборгованість за утримання будинку і прибудинкової території та по внескам власника кв. АДРЕСА_1 за період з 01.05.2017 по 31.07.2022 років нарахована заборгованість у розмірі 6775,37 грн.;

- довідки ТОВ «ООЕК» станом на 01.08.2022 року за спожити послуги електропостачання за адресою: АДРЕСА_2 , наявна заборгованість у розмірі 1614,48 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 заперечував у судовому засіданні проти задоволення позову, вважаючи як недоведеним факт постійного проживання відповідача у спірної квартири так і сам факт наявності у позивача правових підстав для стягнення нарахованих сум житлово-комунальних послуг як майнової шкоди, заподіяної позивачу, яка вказані суми не сплатила та просить їх стягнути з власної доньки яку виселила з квартири.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із стягненням заподіяної матеріальної шкоди врегульовані Цивільним кодексом України ( скорочене ЦК України ).

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або, за згодою власника, інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує ЖК- послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання такої послуги.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: - забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства; - виконання санітарно-технічних робіт; - обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем); - утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; - інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини у позивачці, як власника квартири АДРЕСА_1 , виникло зобов`язання щодо утримання власності з моменту відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 - день смерті попереднього власника ОСОБА_5 , спадкоємицею якою стала позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданої 25.11.2011 року державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Малиновською О.К.

Згідно обставин , яки встановлені рішенням суду від 11.05.2023 року у справі №521/13237/22, яке набрало законної сили 22.06.2023 року, у вказаної квартирі проживала ОСОБА_1 що перешкоджало власниці квартири вільно володіти та користуватись майном внаслідок чого рішенням суду ОСОБА_1 була виселена.

З наданих позивачем довідок з відповідних установ, якими надавались житлово-комунальні послуги, вбачається розрахунки заборгованості по спірної квартири за період з 2006 по 2022 роки.

Будь яких відомостей про оплату позивачем вказаної заборгованості , наявність вимог про стягнення вказаної заборгованості, вирішення питань щодо строків позовної давності заявлених вимог, до суду не надавалось.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц)

Таким чином приходить до висновку що стороною позивача не було доведено факт наявності у неї безпосередніх збитків у вигляді сплати заборгованості по житлово-комунальним послугам яки фактично були отримані відповідачками.

Крім того у позовної заяві наявні поглинання на те що з заявлених позовних вимог позивачкою було сплачено 26 457,66 грн., ( доказів чого не надано) унеможливлює визначення судом реального розміру заподіяної позивачці , діями відповідачів, шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог які не доведені у судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 ( останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) про стягнення матеріальної шкоди.

Питання розподілу судових витрат вирішити у порядку визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. О. Луняченко