Провадження № 22-ц/812/1193/25 Головуючий суду першої інстанції Саламатін О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року м. Миколаїв Справа № 1423/18836/2012

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участі представника заінтересованої особи Центрального відділу ДВС Педь А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Саламатіна О.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Боржник - Кредитна спілка «Кредитний альянс» на протиправні дії та бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на на протиправні дії та бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Заяву мотивовано тим, що згідно рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2012 року стягнуто з Кредитної спілки «Кредитний альянс» (далі КС «Кредитний альянс») на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 71 057 грн.

05 березня 2013 року видано виконавчий лист №1423/18836/2012.

05 березня 2013 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Центральний відділ ДВС).

Проте вищезазначене судове рішення на протязі тривалого часу Центральним відділом ДВС виконано не було та виконувалось з порушенням норм ЗУ «Про виконавче провадження», ЦПК України та конституції України, що змусило Безвуляка В.П. неодноразово звертатись до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Центрального відділу ДВС від 16 грудня 2024 року виконавчий лист 1423/18836/2012 було повернуто стягувачу без виконання у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення.

В самій постанові не зазначено про повернення виконавчого документу стягувачу, хоча такі дії вчинено.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 20 січня 2025 року по виконавчому провадженню ВП № 62070705 за період з 14 травня 2020 року по 20 січня 2025 року жодних виконавчих дій не вчинено, окрім як винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 травня 2020 року.

Директор боржника та його головний бухгалтер до Центрального відділу ДВС не викликались, державним виконавцем не проводився розшук боржника та державний виконавець не звертався до суду щодо застосування дієвого приводу до боржника.

Крім того державний виконавець не отримав відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання посадових осіб боржника, декларації про доходи та майно боржника, боржником до Центрального відділу ДВС не подавалися і за це до відповідальності посадові особи боржника не притягувались, бухгалтерські документи по кредиторській заборгованості не витребовувались та не вивчались, перевірка майнового стану боржника не проводилась.

Накладення державним виконавцем арешту на майно боржника не відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» та застосовано не для забезпечення реального виконання рішення, а винесено чисто формально.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірною бездіяльність Центрального відділу ДВС під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2012 року за період з 15 травня 2022 року по 16 грудня 2024 року по ВП № 62070705. Визнати протиправними дії Центрального відділу ДВС, скасувати Постанову Центрального відділу ДВС «Про повернення виконавчого документа стягувачу» від 16 грудня 2024 року по ВП № 62070705 та зобов`язати відновити виконавче провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 травня 2025 року скаргу залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим, що в оскаржуваній постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 16 грудня 2024 року старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС Педь А.І. вказано про обставини, які слугували винесенню зазначеної постанови, а саме, що вжитими державним виконавцем заходами примусового виконання, не виявлено належного боржнику на праві власності майна та доходів на які можна звернути стягнення в межах суми боргу, а також міститься посилання на відповідну правову підставу винесення вказаної постанови - пункт 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні № 58034031 (до якого було приєднане ВП № 62070705) було вчинено всі можливі передбачені законом заходи в межах наданих йому повноважень щодо встановлення наявності у боржника майна та коштів, на яке можливо звернути стягнення, але заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, саме це було враховано старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС Педь А.І. при винесенні 16 грудня 2024 року постанови про повернення виконавчого документа Стягувачу у виконавчому провадженні № 62070705, що з урахуванням положень пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», мало наслідком повернення виконавчого документу стягувачу.

При цьому, судом не приймається, як підстава для скасування постанови про повернення виконавчого документа Стягувачу у виконавчому провадженні від 16 грудня 2024 року № 62070705, посилання скаржника на відсутність в резолютивній частині даної постанови вказівки на необхідність повернення виконавчого листа скаржнику, оскільки таке, на переконання суду, фактично є технічною опискою, а оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 16 грудня 2024 року по виконавчому провадженню № 62070705, вже сама по собі передбачає повернення виконавчого листа № 1423/18836/2012 виданого Центральним районним судом міста Миколаєва 05 березня 2013 року стягувачу ОСОБА_1 , а певні недоліки (технічні описки) постанови не свідчать про протиправність дій державного виконавця який її виніс та не має наслідком незаконність самої постанови.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та постановити нову, якою задовольнити його скаргу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції стверджує, що Центральним відділом ДВС на відомі відділу адреси направлялися виклики керівника та засновника КС «Кредитний альянс» для надання відповідних пояснень хоча розшук боржника, як такого вимагає ЗУ «Про виконавче провадження» не проводився.

Суд в оскаржуваній ухвалі зазначав, що до банківських установ направлялись платіжні вимоги на списання коштів від 03 травня 2018 року, 28 жовтня 2019 року, 23 грудня 2019 року, 25 червня 2020 року. В подальшому на запити державних виконавців до ДФС, щодо наявності рахунків боржника в банківських установах повідомлено, що рахунки відсутні.

Разом з тим дати зазначені в ухвалі суду не підпадають під оспорюваний період, окрім того спочатку Центральний відділ ДВС повинен був з`ясувати через ДПІ чи відкриті рахунки чи є на них кошти і лише потім накладати арешти та направляти платіжні вимоги на списання коштів. Усе це свідчить що такі дії Центрального відділу ДВС направлені не на реальне виконання рішення суду, а чисто формально. Але суд першої інстанції вважає такі дії сумлінним виконанням Центральним відділом ДВС своїх обов`язків згідно ЗУ «про виконавче провадження».

На думку скаржника мало місце порушення Центральним відділом ДВС норм матеріального права зокрема статей 8, 18, 48, 53, 26, частини 2 статті 36 ЗУ «Про виконавче провадження», але суд першої інстанції цього не врахував та безпідставно відмовив в задоволенні скарги, таким чином самоусунувся від здійснення судового контролю за виконанням судового рішення.

Від Центрального відділу ДВС надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі у зв`язку з її необґрунтованістю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Центрального відділу ДВС, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2012 року по справі № 1423/18836/2012 стягнуто з КС «Кредитний Альянс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 71 057 грн.

Головним державним виконавцем Галкіною М.А., 14 травня 2020 року було відкрито виконавче провадження № 62070705 згідно виконавчого листа № 1423/18836/2012, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 05 березня 2013 року про стягнення з КС «Кредитний Альянс» на користь ОСОБА_1 суму грошового вкладу за договором про залучення внеску на депозитний рахунок від 05 травня 2009 року №25 в загальній сумі 71 057 грн.

У той же день вказане ВП № 62070705 приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП № 58034031, яке веде Центральний відділ ДВС.

В рамках зведеного виконавчого провадження державними виконавцями відділу вживались заходи примусового виконання рішення визначені статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: 23 лютого 2018 року, 12 лютого 2020 року, 25 жовтня 2021 року, 27 січня 2021 року, 07 лютого 2022 року, 06 листопада 2023 року, 21 листопада 2024 року керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» були винесені постанови про арешт коштів боржника, які за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження з накладенням кваліфікованого електронного цифрового підпису направлені для виконання до банківських установ: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Акціонерне товариство «Універсал Банк», Акціонерне товариство «ОКСІ банк», "Акціонерне товариство «ТАСкомбанк», Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», Публічне акціонерне товариство «Банк Восток», Акціонерне товариство «ПроКредит Банк», Акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Львів», Акціонерне товариство «Кредобанк», Акціонерне товариство «ОТП Банк», Акціонерне товариство «Ідея Банк», Акціонерне товариство «Агропросперіс Банк», Акціонерне Товариство «Укрсиббанк», Акціонерне товариство «Банк Авангард», Акціонерне товариство «Сенс Банк», Акціонерне товариство «Банк Альянс», Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Південний», Акціонерне товариство «Альтбанк», Акціонерне товариство «Державний Ощадний Банк України», Акціонерне товариство «ІНГ Банк Україна», Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», Акціонерне товариство «Банк », Акціонерне товариство «Скай Банк», Акціонерне товариство «Державний Експортно-Імпортний Банк України», Акціонерне Товариство «Полтава-Банк», Акціонерне товариство «Вест Файненс Енд Кредит Банк» та інших банків підключених до електронного обміну, 27 січня 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва було направлено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2021 року по справі № 1423/18836/2012 відмовлено у задоволенні подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи КС «Кредитний альянс» - ОСОБА_2 . При виході за місцем реєстрації боржника АДРЕСА_1 ознак ведення господарської діяльності та майна боржника на яке можливо звернути стягнення не виявлено, про що свідчать акти державного виконавця від 05 червня 2020 року, 10 липня 2020 року, 06 листопада 2020 року, 16 січня 2024 року, та акти державних виконавців відділів за дорученням від 10 травня 2024 року, 06 червня 2024 року, 01 травня 2024 року.

Неодноразово на відомі відділу адреси направлялись виклики керівника та засновника КС «Кредитний альянс» для надання відповідних пояснень щодо невиконання рішень судів 08 травня 2020 року, 30 липня 2020 року, 27 січня 2021 року, 15 вересня 2023 року. До банківських установ направлялись платіжні вимоги на списання коштів 03 травня 2018 року, 28 жовтня 2019 року, 23 грудня 2019 року, 15 червня 2020 року. В подальшому на запити державних виконавців до ДФС щодо наявності рахунків боржника повідомлено, що рахунки відсутні.

07 вересня 2023 року здійснено перевірку Державного реєстру цивільних повітряних суден майно боржника відсутнє.

15 вересня 2023 року отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно якої нерухоме майно за боржником не зареєстровано.

15 вересня 2023 року отримано інформацію з БД Агротех, згідно якої сільськогосподарська техніка за боржником не зареєстрована.

Згідно даних Державного реєстру випусків цінних паперів станом на 15 вересня 2023 року боржник як власник цінних паперів не зареєстрований.

Згідно даних Суднова книга України https://data.gov.ua/dataset/1962ea6a-90b5-4624-9735-440136a85d97; та Державний судновий реєстр України https://data.gov.ua/dataset/d3aee671-a29b-494e-877f-29f78a3e4581 зареєстрованих суден за боржником не виявлено, про що складено акт державного виконавця від 15 вересня 2023 року.

15 вересня 2023 року до Головного управління Держгеокадастру направлено запит щодо наявності земельних ділянок зареєстрованих за боржником.

27 вересня 2023 року отримано інформацію з Держгеокадастру, згідно якої реєстрації права власності та користування на земельні ділянки на території Миколаївської області не виявлена.

15 вересня 2023 року боржнику направлено виклик державного виконавця, який повернуто до відділу в зв`язку з закінченням строку зберігання.

15 вересня 2023 року до ГУ ДПС направлено запит про надання копії фінансової звітності поданої боржником.

28 вересня 2023 року отримано інформацію від ГУ ДПС, згідно якої фінансова звітність за період з 2020-2023 роки не надавалась.

16 грудня 2024 року старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС Педь А.І. було винесено постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження, якою виведено виконавче провадження № 62070705 із зведеного виконавчого провадження № 58034031, яке веде Центральний відділ ДВС.

16 грудня 2024 року старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС Педь А.І. була винесена Постанова про повернення виконавчого документа Стягувачу у виконавчому провадженні № 62070705 на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду із цією скаргою ОСОБА_1 вказує на те, що у період з 15 травня 2022 року до 16 грудня 2024 року державний виконавець допустив протиправну бездіяльність, здійснюючи виконавче провадження № 62070705 у період з 15 травня 2022 року до 16 грудня 2024 року, та незаконно повернув йому виконавчий лист.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд вважав, що у вказаний стягувачем період державний виконавець вживав визначені Законом України «Про виконавче провадження заходи» з примусового виконання виконавчого листа, за результатами якого майна боржника не виявлено, а тому правомірно повернув виконавчий лист.

Перевіряючи правильність ухвали суду, апеляційний суд виходить з наступного.

За приписами частини 1 статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Зазначене конституційне положення відображено і у пункті 7 частини 3 статті 2 та статті 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно із частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (пункт 40).

У Рішенні ЄСПЛ у справі «Voytenko v. Ukraine» від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Законом передбачені порядок та підстави оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина 1 статті 74 Закону).

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно із статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

В разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У справі, що переглядається, примусовому виконанню підлягає рішення суду про стягнення з боржника юридичної особи на користь стягувача ОСОБА_1 грошової суми.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 1, 2, 5 статті 48 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону № 1404-VІІІ виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи підприємця визначені статтею 52 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до частин 1, 5 якого виконавець звертає стягнення на кошти/електронні гроші боржника - юридичної особи, що знаходяться у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки/електронні гаманці виконавець отримує в податкових органах, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Частиною 1 статті 53 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Частиною 1 статті 37 Закону № 1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Суд першої інстанції проаналізувавши надані державним виконавцем відомості щодо вчинення дій у виконавчому провадженні № 62070705 у період з 15 травня 2022 року до 16 грудня 2024 року, вважав, що вони підтверджують вчинення державним виконавцем усіх передбачених законом заходів для розшуку майна боржника, які не дали результатів, що стало підставою для повернення виконавчого листа стягувачу, а тому відмовив у задоволенні скарги.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 20 січня 2021 року у справі № 619/562/18 Верховний Суд зробив висновок, що «належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.»

З огляду на те, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати передбачених Законом № 1404-VІІІ заходів щодо примусового виконання рішень, державний виконавець у справі, яка переглядається, діяв з порушенням вказаного Закону, оскільки рішення суду на користь ОСОБА_1 залишилось не виконаним, а тому прийняв неправомірне рішення про повернення виконавчого листа № 1423/18836/2012, виданого 05 березня 2013 року Центральним районним судом міста на підставі рішення цього суду від 28 грудня 2012 року, яке повинно бути виконане.

Зокрема, колегія суддів вважає, що державний виконавець проявив бездіяльність усупереч статей 10, 18 статті 48, 52, 53 Закону № 1404-VІІІ, які регламентують здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення з використанням можливостей, передбачених у статтях 48, 52, 53 цього Закону. А саме: не здійснив ефективний розшук майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, не провів належним чином перевірку майнового стану боржника, зокрема у справі відсутні відомості щодо перевірки перебування майна боржника - Кредитної спілки «Кредитний альянс» в інших осіб, а також наявність майна та коштів, що належать цьому боржнику від інших осіб.

Згідно із частиною 1 статті 41 Закону № 1404-VІІІ у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

За такого колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги, оскільки ухвала суду прийнята внаслідок порушення норм процесуального закону, тому її необхідно скасувати на підставі положень пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Законом № 4056-IX від 31 жовтня 2024 року, який набрав чинності 14 листопада 2024 року, внесені зміни до статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, відповідно до яких частина 2 статті 3 викладена в новій редакції, згідно якої судовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки на день ухвалення цієї постанови апеляційним судом учасники провадження не мають сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 травня 2025 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною, скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа та зобов`язання відновити виконавче провадження задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) при виконанні рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 грудня 2012 року у виконавчому провадженні № 62070705 за виконавчим листом № 1423/18836/2012 року, виданим 05 березня 2013 року, за період з 15 травня 2022 року по 16 грудня 2024 року.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Педь Альони Іванівни від 16 грудня 2024 року у виконавчому провадженні № 62070705 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Зобов`язати старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Педь Альону Іванівну відновити виконавче провадженні № 62070705 з виконання виконавчого листа № 1423/18836/2012 року, виданого 05 березня 2013 року.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному поряду до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 02 липня 2025 року.