Дата документу 11.06.2025 Справа № 314/3871/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 314/3871/23 Пр. № 22-ц/807/598/25Головуючий у 1-й інстанції: Кіяшко В.О. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Трофимової Д.А.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ МИХАЙЛІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗАПОРІЗЬКОГО РАЙОНУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ, як орган опіки та піклування, ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ МИХАЙЛО-ЛУКАШІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗАПОРІЗЬКОГО РАЙОНУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ, як орган опіки та піклування, ОСОБА_4 , про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2-4), в якому просила позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що з листопада 2019 року по вересень 2021 року син позивачки ОСОБА_4 проживав разом з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_5 . У свідоцтві про народження дитини батьком вказаний син позивачки ОСОБА_4 , матір`ю відповідач по справі ОСОБА_1 . Подружнє життя сторін поступово погіршувалося, відповідачка почала нехтувати сімейними цінностями та вести аморальний спосіб життя, що в кінцевому результаті призвело до розриву подружніх стосунків між сторонами. Восени 2021 року ОСОБА_4 почав службу в лавах Збройних Сил України за контрактом. Після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перестали спільно проживати та вести спільне господарство. З осені 2021 року відповідачка припинила виконувати свої батьківські щодо виховання та утримання своєї малолітньої доньки, добровільно залишивши ОСОБА_5 на свого батька - ОСОБА_6 . З того часу дитина проживала разом з батьком відповідачки, а відповідачка в свою чергу мала перемінний спосіб життя. Мати дитини, відповідачка по справі, зовсім не цікавилася та не турбувалася про стан здоров`я доньки. Батько дитини з початком введення воєнного стану в Україні і по даний час бере участь у стримуванні збройної агресії рф проти України. ОСОБА_7 постійно здійснював перерахунок коштів на користь ОСОБА_6 , у якого проживала його донька. За ці кошти дідусь купував одяг та продукти харчування, здійснював навчання та духовний розвиток дитини. ОСОБА_5 не отримувала від матері жодного подарунку на день народження та інші свята. Всі питання пов`язані із вихованням та утриманням доньки вирішувалися ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_6 самостійно, без участі та підтримки відповідачки. Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.11.2022 по справі № 314/2355/22 ОСОБА_1 було піддано адміністративному стягненню за невиконання батьківських обов`язків щодо її доньки за ч. 1 ст. 184 КУпАП, але ніяких висновків відповідачка не зробила продовжуючи не виконувати батьківські обов`язки. За заявою ОСОБА_4 від 02 листопада 2022 малолітню доньку ОСОБА_5 було тимчасово влаштовано до сім`ї його матері - позивачки по справі - ОСОБА_3 , яка проживає по АДРЕСА_1 . Вказаний факт підтверджується наказом від 08.11.2022 №12-ОД, який був вмотивований тим, що ОСОБА_8 покинула свою малолітню доньку на батька, який систематично вживає алкоголь та не в змозі забезпечити нормальні умови для дитини. 10.11.2022 року батько дитини ОСОБА_4 з метою позбавлення батьківських прав ОСОБА_9 відносно їх малолітньої доньки, звернувся з позовною заявою до Вільнянського районного суду Запорізької області. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21.02.2023 в задоволенні вищевказаного позову відмовлено. Судове рішення вмотивоване відсутністю доказів та недоведеністю з боку позивача обставин того, що відповідачка не виконує батьківські обов`язки в тій мірі, яка може мати наслідком позбавлення батьківських прав та розлучення дитини з матір`ю є необхідним в інтересах дитини. Постановою Запорізького апеляційного від 16 травня 2023 року (головуючий суддя Кочеткова І.В., судді Кримська О.М. та Дашковська А.В.) рішення суду першої інстанції було залишено без змін, у зв`язку з відсутністю підстав для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу та позбавлення її батьківських прав, апеляційний суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав є передчасною вимогою. З 09.11.2023 року по даний час малолітня ОСОБА_5 постійно, без жодного відлучення будь - куди, проживає в сім`ї своєї бабусі ОСОБА_3 . Вказана родина весь час перебуває на обліку в КЗ «ЦНСП» Михайло - Лукашівської сільської ради, де їй надана соціальна послуга - соціальний супровід. За весь цей час ОСОБА_1 жодного разу не приїздила до своєї доньки та навіть не телефонувала. Відповідачка жодного разу не зверталася ні до служби у справах дітей Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за місцем її реєстрації, ні до служби у справах дітей Михайло - Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за місцем мешкання дитини, із метою повернення дитини. З боку відповідачки її вчинки свідчать про байдужість до життя та долі дитини, а також небажання ставати на шлях виправлення. Відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не забезпечує свою доньку необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання. Також мати дитини ухиляється від спілкування з нею в необхідному для її нормального самоусвідомлення та не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, відсутність інтересу до її внутрішнього світу, відсутність умов для отримання освіти. Малолітня ОСОБА_5 зовсім не пам`ятає свою біологічну матір, оскільки матір дитині фактичного та повністю замінила її бабуся ОСОБА_3 .

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Кіяшко В.О. (а.с.32). Ухвалою суду першої інстанції від 29.08.2023 (а.с.36) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Згідно із письмовим висновком начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Михайло-Лукашівської сільської ради Третяк О. (а.с.89-90), затвердженого рішенням ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ МИХАЙЛО-ЛУКАШІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ від 21.11.2023 № 105 (а.с.88-90), вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2023 року (а.с.104-110) позов позивача ОСОБА_3 у цій справі задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 січня 2025 року (а.с.154-156) заяву відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2. про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2. у своїй апеляційній скарзі (а.с.160-161) просила винести постанову, якою заочне рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати, в задоволенні позову відмовити.

В автоматизованому порядку 30.01.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с.167). Ухвалою апеляційного суду від 31.01.2025 року (а.с.168-170) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 13.02.2025 року (а.с.171). У період з 17 лютого 2025 року по 03 березня 2025 року включно суддя-доповідач перебувала у відпустці (довідка а.с.173). Ухвалою апеляційного суду від 04.03.2025 апеляційну скаргу залишено без руху (а.с.174), апелянт усунув недоліки апеляційної скарги у встановлений апеляційним судом строк 13.03.2025 року (а.с. 176). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 18.03.2025 року (а.с.179), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.180), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Ухвалою апеляційного суду (а.с.214) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Котова О.С. (а.с. 211-213).

У судовому засіданні 14.05.2025 року апеляційним судом розпочато розгляд цієї справи по суті: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, які, з`явились, а саме:

-апелянта - відповідача ОСОБА_1 та представника останньої - адвоката ОСОБА_2., які на запитання апеляційного суду зазначали, що категорично заперечують проти позбавлення відповідача ОСОБА_1 , як матері, батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., наполягали на тому, що відповідач ОСОБА_1 не може спілкуватись з дитиною через погані стосунки як з позивачем ОСОБА_3 , так і з батьком дитини - ОСОБА_4 ; саме цією обставиною обумовлена неможливість відповідача брати участь у вихованні та утриманні дитини; доказів звернення до органу опіки та піклування чи суду у відповідачки не має, остання є особою, не обізнаною в галузі права;

-представника третьої особи (органу опіки та піклування) Єфіменко О.В. (а.с. 215), яка підтримала викладене у висновку органу опіки та піклування;

-представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Котова О.С. (останній в режимі відеоконференції), якій у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що позивач є матір`ю батька дитини - ОСОБА_4 , якій перебував на військовій службі в ЗСУ, однак після набрання законної сили вищезазначеним заочним рішенням у цій справі ще у 2023 році він був звільнений з лав ЗСУ та фактично проживає по теперішній час з малолітньою дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2. за адресою: АДРЕСА_2 , придбав будинок, але зареєстрований він за адресою: АДРЕСА_1 , останнього у цій справі позивач до участі за своїм вищезазначеним позовом у 2023 році ВВАЖАЛА НЕДОЦІЛЬНИМ залучати і не залучала, оскільки вони живуть із сином поряд (будинок матері - № 5), постійно спілкуються, останньому - сину позивача ( ОСОБА_4 ) достовірно відомо про цю справу, він підтримує позов своєї матері у цій справі - позивача ОСОБА_3 , крім того, «наскільки йому відомо… він точно не пам`ятає… але він же ж залучався в якості свідка у цій справі…»; дійсно ОСОБА_4 , як батько дитини, вже звертався до суду у 2022 році з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 і йому було відмовлено у задоволенні останнього у 2023 році; проте, апеляційним судом у розгляді справи оголошено перерву, оскільки ухвалою апеляційного суду (а.с. 226-228) залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмета спору, батька дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ; копію цієї ухвали разом із копіями рішення суду першої інстанції та апеляційної скарги надіслано ОСОБА_4 для відома; роз`яснено ОСОБА_11 його право надати відзив на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі; крім того, на запитання апеляційного суду представник позивача ОСОБА_3 - Котов О.С. також вважав можливим, щоб він повідомив третю особу ОСОБА_4 про дату та час наступного судового засідання через його матір - позивача ОСОБА_3 .

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 240) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання сторони позивача (а.с. 237-239).

В автоматизованому порядку 11.06.2025 року суддею Трофимовою Д.А. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 242-243).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 додатково через представника - адвоката Котова О.С., що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, (а.с. 223225, 232-235, 241-242, 245-246) всі учасники цієї справи, у тому числі представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Котов О.С. в режимі відеоконференції, не з`явились, окрім відповідача ОСОБА_1 , про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Відповідач ОСОБА_1 повідомила про причини неявки її представника - адвоката ОСОБА_2. у дане судове засідання, що останній не дочекався початку судового засідання, і поїхав для участі в інший суд в іншу справу, тому, якщо можливо, то просила відкласти розгляд цієї справи.

Однак, за змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Третя особа - Служба у справах дітей МИХАЙЛІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗАПОРІЗЬКОГО РАЙОНУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ, як орган опіки та піклування, подала апеляційному суду клопотання (а.с. 235-236) про розгляд цієї справи за відсутності її представника.

Апеляційний суд не визнавав обов`язковою у цій справі явку будь-кого із учасників цієї справи.

Також, за змістом ст. 212 ч. 5 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду… несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Апеляційне провадження у цій справі було відкрито ще 18.03.2025 року (а.с. 179).

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: у задоволенні заяви відповідача про можливе відкладення розгляду цієї справи через неявку її адвоката відмовити, клопотання третьої особи задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутності відповідача ОСОБА_1 .

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , яка заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_2., підтримала раніше надані нею та її адвокатом у цій справі пояснення; перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 164, 166, 180-182 СК України, ст. ст. 4, 12 - 13, 76-81, 133, 141, 258-259, 265, 268, 280-284, 354-355 ЦПК України та виходив із такого.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_5 . У свідоцтві про народження дитини батьком вказаний син позивачки - ОСОБА_4 , матір`ю відповідач по справі ОСОБА_1 (копія а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не забезпечує свою доньку необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання. Також, мати дитини ухиляється від спілкування з нею в необхідному для її нормального самоусвідомлення та не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, що підтверджується висновком служби у справах дітей Михайло - Лукашівська сільська рада Запорізького району Запорізької області щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який міститься в матеріалах справи (а.с. 87-90).

Відповідно до вказаного висновку службою у справах дітей Михайло - Лукашівська сільська рада Запорізького району Запорізької області встановлено, що гр. ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої ОСОБА_5 . Батько дитини ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Наразі проходить службу в ЗСУ. Вихованням дитини займається бабуся (мати батька дитини) - ОСОБА_3 . Разом з ОСОБА_3 проживає неповнолітній син ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Розпорядженням від 08.11.2022 № 12-ОД службою у справах дітей виконавчого комітету Михайлівської сільської ради, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було тимчасово влаштовано до гр. ОСОБА_3 КЗ «ЦНСП» виконавчого комітету Михайло - Лукашівської сільської ради було взято родину на соціальний супровід. Фахівцям КЗ «ЦНСП» проводиться систематичне відвідування сім`ї, також службою у справах дітей, поліцейськими громади, спеціалістами (психолог, реабілітолог) мобільної бригади «ПосмішкаUA» у запланованих виїзних рейдах родину гр. ОСОБА_3 неодноразово відвідано про що, зафіксовано у актах умов проживання родини. Від початку перебування малолітньої ОСОБА_5 у бабусі, мати дитини жодного разу не відвідала доньку і взагалі не приймає участі у вихованні дівчинки, не спілкується з нею, не цікавиться станом її здоров`я, успіхами та досягненнями дитини. Фактично гр. ОСОБА_1 самоусунулася від виховання дитини. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав та відповідність його інтересам дитини розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 21.11.2023. Громадянка ОСОБА_1 на засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином. Від служби у справах дітей виконавчого комітету Михайлівської сільської ради було отримано відповідь, що мати дитини жодного разу не зверталась до органу опіки і піклування Михайлівської ТГ та не цікавилась долею доньки. Враховуючи наведене, з метою захисту законних прав та дотримання інтересів малолітньої ОСОБА_5 , забезпечення умов її належного утримання, виховання та повноцінного розвитку, службою у справах дітей ОСОБА_4 - Лукашівської сільської ради, як органом опіки та піклування, було вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки, як було встановлено не проявляє до доньки батьківської турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, абсолютно не цікавляться ані здоров`ям, ані подальшою долею дитини. Отже, суд першої інстанції вважав, за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте із таким висновком суду першої інстанції у цій справі повністю погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що син позивачки та батько дитини - ОСОБА_4 за рік до цієї справи ЄУН 314/3871/23 вже звертався до суду із позовом до ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських прав справа відносно малолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (справа ЄУН 314/2882/22) і йому було відмовлено у задоволенні його позову рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 16 травня 2023 року, та, відповідно, яке набрало законної сили 16 травня 2023 року і було чинним на час розгляду цієї справи ЄУН 314/3871/23 судом першої інстанції та є чинним на час перегляду цієї справи апеляційним судом (копія а.с. 25-28, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною апелянта апеляційному суду не надані).

Оскільки, судом першої інстанції судом в іншій справі за позовом саме ОСОБА_4 . ЄУН 314/2882/22 вже було встановлено таке.

«…Сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 29.10.2020. Малолітня ОСОБА_5 наразі проживає разом із своєю бабусею ОСОБА_3 на підставі Наказу служби у справах дітей Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області №12-ОД від 08.11.2022 про тимчасове влаштування дівчинки в сім`ю ОСОБА_3 (а.с.13). Обстеженням умов проживання №25/22 від 03.11. 2022 за адресою реєстрації ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 встановлено, що в будинку є 4 кімнати: кухня, дві спальні та зала. В будинку є всі необхідні меблі, спільні кімнати містять 2 ліжка, іграшки, телевізор, столи, шафи та диван. Родина має запаси продуктів. В будинку тепло, зроблений косметичний ремонт (а.с.10). Згідно наданого на вимогу суду першої інстанції висновку про доцільність позбавлення батьківських прав матері, затвердженого рішенням №73 від 30.11.2022 виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи виконавчий комітет прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.31,32). Наказом командира в/ч НОМЕР_3 солдата ОСОБА_4 призваного за мобілізацією, зараховано до списків особового складу та призначено на посаду санітарного інструктора - радіотелефоніста медичного пункту роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном, батальйону матеріального забезпечення військової частини. Слідчим Другого слідчого відділу здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за ч.4 ст.402 КК України відносно позивача ОСОБА_4 . В суді першої інстанції ОСОБА_1 визнавала позов, проте зазначала, що бажає бачитися з дитиною, брати участь у її вихованні та її матеріальному забезпеченні, бажає змінити своє ставлення до виховання доньки. Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. На думку суду, по справі відсутні докази для висновку про те, що відповідачка не виконує батьківських обов`язків в тій мірі, яка може мати наслідком позбавлення батьківських прав. Позивачем не доведено, що поведінка матері настільки впливає на розвиток дитини, що може стати підґрунтям втручання в конвенційні права, захищені ст.8 Конвенції. На думку суду, позивачем не надано доказів, що позбавлення батьківських прав відповідача позитивно вплине на подальший розвиток та соціальне забезпечення дитини, порівняно с тим станом дитини, в якому вона перебуває на час розгляду справи. Колегія суддів вважає вказаний висновок суду законним, обґрунтованим та таким, що відповідає насамперед інтересам дитини з огляду на таке. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. В судовому засіданні відповідач ОСОБА_15 зазначала, що бажає бачитися з дитиною, брати участь у її вихованні та її матеріальному забезпеченні. Зазначила, що в подальшому бажає змінити своє ставлення до участі у вихованні дитини. В ч. 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 5 статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 статті 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Такий висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного з батьків батьківських прав. Надавши оцінку фактичним обставинам справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що налагодження стосунків між матір`ю та донькою відповідає інтересам дитини. Визнання відповідачкою позову і апеляційної скарги не є достатньою підставою для скасування судового рішення і позбавлення останньої батьківських прав. За обставинами справи відповідачка народила дитину, будучи неповнолітньою, коли їй виповнилося тільки 16 років. Будучи неповнолітньою матір`ю, позбавленою батьківського піклування, вона не усвідомлювала усієї відповідальності, які покладаються на неї як на матір малолітньої дитини. Ні позивач, ні органи опіки і піклування не надали достатніх доказів вжиття усіх передбачених законом заходів до спонукання неповнолітньої матері виконувати свої батьківські обов`язки. Позов про позбавлення батьківських прав подано до суду одразу після досягнення відповідачкою повноліття. За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу та позбавлення її батьківських прав. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачка вживає наркотичні засоби, не підтверджені належними і допустимими доказами. На вказану обставину позивач не посилався у своїй позовній заяві як на підставу для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав…».

В силу вимог ст. 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у …цивільній … справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи у якій беруть участь та самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини… (у цій справі ця особа, відносно якої вже встановлено обставини відсутності підстав позбавлення її батьківських відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2. за період з осені 2021 року по травень 2023 року - є відповідач ОСОБА_1 .

Апеляційним судом встановлено, що у цій справі іншим є позивач - тепер це мати батька дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_3 та позов нею був поданий у цій справі у серпні 2023 року (а.с. 2) про позбавлення ОСОБА_1 , як матері дитини, відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2. за період, починаючи також з осені 2021 року, але вже по серпень 2023 року, з тих самих підстав: ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України: мати…можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона…: ухиляються від виконання своїх батьківських прав по вихованню дитини.

Таким чином, новий період, за якій міг досліджувати суд першої інстанції та якій має переглядати апеляційний суд у цій справі, що ОСОБА_1 могла ухилятись від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., у цій справі становить лише з 16 травня 2023 року по 30 листопада 2023 року (дата ухвалення оскаржуваного заочного рішення судом першої інстанції у цій справі), оскільки апеляційний суд в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України не приймає і не розглядає позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, та, відповідно, не може приймати і не приймає у цій справі до уваги обставини, які стали існувати вже після ухвалення оскаржуваного заочного рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2023 року (а.с. 103-110).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_3 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Оскільки відповідач ОСОБА_1 саме позов позивача у цій справі не визнавала (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи та стороною позивача апеляційному суду не надані). Позивач ОСОБА_3 та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі, та зокрема наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських обов`язків відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2. за вищезазначений новий період трохи більше півроку - з 16 травня 2023 року по 30 листопада 2023 року.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Висновок від 21.11.2023 року № 105 органу опіки та піклування (копія а.с. 88-90) про доцільність застосування крайнього заходу впливу на матір у вигляді позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є достатнім чином обґрунтованим при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, суперечить саме якнайкращим інтересам малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (покращення саме для дитини - дівчинки, якій лише повних 4 (чотири) рочки, в разі позбавленні батьківських прав відносно неї її матері відсутнє та стороною позивача у цій справі не доведено), а тому апеляційний суд не погоджується з останнім в силу вимог ст. 19 ч. ч 5 - 6 СК України.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до своєї дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та покласти контроль за виконанням матір`ю її батьківських обов`язків відносно цієї її дитини на орган опіки та піклування.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони відповідача ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а заочне рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити, заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2023 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови; у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ МИХАЙЛІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗАПОРІЗЬКОГО РАЙОНУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ, як орган опіки та піклування, ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ МИХАЙЛО-ЛУКАШІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗАПОРІЗЬКОГО РАЙОНУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ, як орган опіки та піклування, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав у цій справі відмовити; попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; покласти контроль за виконанням ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків відносно цієї дитини на орган опіки та піклування.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України, в разі задоволення апеляційної скарги відповідача та відмови у задоволенні позову позивача у цій справі при вищевикладених обставинах, позивач не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційний суд вважає також за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_1 , як мати дитини, не позбавлена права окремо від цієї справи у подальшому вирішувати питання про визначення місця проживання дочки разом із нею чи визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні із донькою у позасудовому порядку за рішенням органу опіку та піклування чи у судовому порядку за рішенням суду тощо.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2023 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ МИХАЙЛІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗАПОРІЗЬКОГО РАЙОНУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ, як орган опіки та піклування, ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ МИХАЙЛО-ЛУКАШІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗАПОРІЗЬКОГО РАЙОНУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ, як орган опіки та піклування, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав у цій справі відмовити.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до дитини.

Покласти контроль за виконанням ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків на орган опіки та піклування.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 23.06.2025 року, оскільки у період з 21.06.2025 року по 22.06.2025 року включно мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Трофимова Д.А.