Справа № 727/4332/25
Провадження № 2/727/1294/25
20 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
Головуючого-судді: Одовічен Я.В.
За участю секретаря: Гелка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 , до держави російської федерації про відшкодування моральної шкоди , -
Позивач звернулася до суду із позовом до держави російської федерації про відшкодування моральної шкоди.
Посилалася на те, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан.
Даний указ винесено у зв`язку з початком війни, яку розпочала російська федерація та здійснює на території Незалежної Держави України відносно громадян України.
Незаконно анексувавши Автономну Республіку Крим, росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши у квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані та керовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили формування «донецької народної республіки» та «луганської народної республіки».
23 серпня 2014 року почалися масові вторгнення на територію Луганської та Донецької областей регулярних підрозділів збройних сил рф.
Факт даної війни, розв`язаної рф, що вчиняється відносно громадян України, підтверджується численними нормативно-правовими актами прийнятими державою.
З 24.02.2024 року по даний час російська федерація знищує, пошкоджує населені пункти України, пошкоджує, знищує майно громадян України, вбиває та завдає шкоди здоров`ю громадян України. Внаслідок зазначеного значна кількість населених пунктів України, громадян України, які блоковані, окуповані рф, позбавлені прав, свобод та перебувають на межі гуманітарної катастрофи, у результаті відсутності їжі, медикаментів.
Аналогічно в тяжких умовах знаходяться мільйони вимушених переселенців, які врятувалися переїздом у населені пункти, де відбуваються бойові дії.
Російська федерація, здійснивши збройну агресію відносно України та окупувавши частину території України, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року та договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф.
До 24.02.2022 року позивач разом із сім`єю: чоловіком ОСОБА_4 та доньками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали в м.Чернівці.
Проте, з початком війни, її чоловік, виконуючи свій громадянський обов`язок, був вимушений піти захищати нашу країну, попри відсутність попереднього військового досвіду.
У зв`язку зі збройною агресією рф проти України вона із доньками зазнавали душевних страждань і принижень, переносили стресс і побоювання за свою безпеку. Були порушені їх нормальні життєві зв`язки та погіршилися відносини з оточуючими людьми, вони кожного дня вживали додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушенного права, знаходились в постійному емоційному напруженні, переживаючи за батька та чоловіка.
ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік та батько доньок загинув під час несення військової служби. Причиною його смерті стала вибухова травма, яка була отримана в зоні проведення бойових дій у Донецькій області. Зазначена подія дуже негативно відобразилась на їх моральному стані.
ОСОБА_1 , переживаючи смерть та втрату чоловіка, вимушена сама піклуватись про своїх дітей, в той час коли країна знаходиться під постійними обстрілами з боку агресора.
Відсутність чоловічої підтримки та отриманий стрес вплинули на фізичне здоров`я та її психологічний стан. Діти вже ніколи не побачать рідного батька, будучи позбавленими батьківського піклування.
Обгрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 105000 євро, вважає, що це є справедливою компенсацією з агресора рф за факт порушення основоположних прав людини в Україні, через що їй та її дітям завдано душевний невгамовний біль у зв`язку із загибеллю чоловіка та батька, безперервні страждання через війну.
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала у зв`язку вчиненням протиправних дій, відчуття безпорадності та розчарування через війну.
Відповідачем відзиву на позов подано не було.
16.05.2025 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду.
Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Не заперечує щодо винесення заочного рішення.
Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади.
У той же час, збройна агресія проти України, здійснена російською федерацією в порушення основоположних принципів і норм міжнародного права, зокрема Статуту ООН, вчинені її збройними силами міжнародно-правові злочини в Україні виключають, з ініціативи російської федерації, питання ввічливості та добрих відносин між країнами.
Загальновідомо, що російська федерація відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну військову діяльність в Україні, включаючи не тільки повномасштабну збройну агресію, але і будь-яку участь своїх збройних сил у військових діях в Донецькій та Луганській областях з 2014 року. Отже, не існує жодної розумної підстави припустити, що порушене право позивача, за захистом якого вона звернулася до українського суду, могло би бути захищене шляхом подання позову до суду, в якому би російська федерація не користувалася судовим імунітетом, тобто до суду російської федерації.
Таким чином, звернення до українського суду є єдиним ефективним засобом судового захисту порушених прав та законних інтересів позивача. Наразі відсутні будь-які механізми або інші міждержавні домовленості між Україною та російською федерацією щодо відшкодування збитків фізичним та юридичним особам, завданих внаслідок дій військової агресії російської федерації на території України.
Відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду.
Отже, судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.
Крім того, у своїй постанові від 14 квітня 2022 року по справі № 308/9708/19 Верховний Суд також дійшов висновку, що на російську федерацію не поширюється судовий імунітет, оскільки «вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено в Статуті ООН». Зокрема, Верховний Суд встановив, що "такими діями російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, та грубо порушила гарантоване нормами міжнародного права право власності позивача".
Отже, на підставі викладеного суд ухвалив рішення за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с.11-12). 23.11.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, який зареєстровано за актовим записом №1036 (а.с.20).
Від шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14-18).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.21).
Відповідно до сповіщення, надісланого 31.12.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 було повідомлено, що її чоловік ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув близько 04 год. 00 хв. під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Нью-Йорк Донецької області при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії російської федерації (а.с.22).
Із дослідженого судом лікарського свідоцтва про смерть №8178 від 23.01.2024 року встановлено, що причиною смерті ОСОБА_4 стала вибухова травма під час військових дій (а.с.23-24).
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 документовані посвідченнями членів сімей військовослужбовців, які загинули чи пропали безвісті під час проходження військової служби (а.с.25-27).
Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 посилається на те, що з 24 лютого 2022 року по даний час Російська Федерація знищує, пошкоджує населені пункти України, вбиває та завдає шкоди здоров`ю громадян України. Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, та відповідно окупувавши частину території України, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини. Статтею 2 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що право кожного на життя охороняється законом.
Даючи оцінку наведеним аргументам, суд виходить із наступного.
Так, ст.3 Конституції України регламентовано, що право людини, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Таким чином, у контексті наведеної практики ЄСПЛ, застосування судового імунітету Російської Федерації у справі за позовом про відшкодування шкоди повинно мати законну мету, зокрема сприяння ввічливості та добрих відносин між державами через дотримання міжнародного права. У той же час, збройна агресія проти України, здійснена Російською Федерацією в порушення основоположних принципів і норм міжнародного права, зокрема Статуту ООН, вчинені її збройними силами міжнародно-правові злочини в Україні виключають, з ініціативи Російської Федерації, питання ввічливості та добрих відносин між країнами.
Це позбавляє застосування судового імунітету Російської Федерації, що обмежує право позивача на справедливий суд, законної мети.
З початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією.
Тобто, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивачів, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.
Загальновідомо (тобто таке, що не потребує доказування - частина третя статті 82 ЦПК України), що Російська Федерація відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну військову діяльність в Україні, включаючи не тільки повномасштабну збройну агресію, але і будь-яку участь своїх збройних сил у військових діях в Донецькій та Луганській областях з 2014 року.
Згідно з ч. 2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Відповідно до ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
На підставі ч. 1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Загальновідомим є той факт, що 24 лютого 2022 року РФ здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а тому не підлягає доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.
Враховуючи наведені вище загальновідомі обставини, суд приходить до висновку, що внаслідок військової агресії РФ проти України, позивач та її неповнолітні діти зазнали моральних втрат і душевних страждань внаслідок непоправної втрати батька та чоловіка.
У пункті 82 рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» зазначено, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав і свобод, у якій формі вони не закріплювались в національному правопорядку. Особа на практиці повинна мати можливість скористатись ефективним засобом захисту, тобто засобами, які б запобігли вчиненню порушень чи їх продовженню або забезпечили заявнику відповідне відшкодування.
Отже, відсутність на національному рівні ефективного юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав не може бути перешкодою у реалізації особою таких прав та свобод.
Загальновідомо (тобто таке, що не потребує доказування - частина третя статті 82 ЦПК України), що російська федерація відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну військову діяльність в Україні. Не існує жодної розумної підстави припустити, що порушене право позивачки, за захистом якого вона звернулася до українського суду, могло би бути захищене шляхом подання позову до суду, в якому би російська федерація не користувалася судовим імунітетом, тобто до суду російської федерації.
Таким чином, звернення позивачки до українського суду є єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало би позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно частини першої та четвертої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частиною третьою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, приходить до висновку, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, позивачка зазнала моральних втрат і душевних страждань, які виразилися у безперервному, невгамовному душевному болю, втраті душевного спокою, постійному відчутті невпевненості і незахищеності, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.
З огляду на вище викладене, заявлені позовні вимоги підялгають задоволенню.
Згідно пункту 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 18, 133, 137, 259, 263-265, 273, 430 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 , до держави російської федерації про відшкодування моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), проживаючої в АДРЕСА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 1522297,00 (один мільйон п`ятсот двадцять дві двісті дев`яносто сім) гривень.
Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), проживаючої в АДРЕСА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 1522297,00 (один мільйон п`ятсот двадцять дві двісті дев`яносто сім) гривень.
Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП відсутній, свідоцтво серії НОМЕР_5 ), проживаючої в АДРЕСА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 1522297,00 (один мільйон п`ятсот двадцять дві двісті дев`яносто сім) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його переглядякщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий суддя: _________________ Одовічен Я.В.