ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3556/24 Номер провадження 22-ц/814/2062/25Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Скользнєвої Валерії Владиславівни

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2025 року, ухвалене суддею Нестеренком С. Г., повний текст рішення складено 14 лютого 2025 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування», Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», про стягнення заборгованості за договором про надання фінансових послуг, -

В С Т А Н О В И В:

03.04.2024 ТОВ «Коллект центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансових послуг, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за кредитним договором №033 від 12.03.2021 у розмірі 59 367,40 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3 028 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 12.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №033 «Стандартний+». За умовами вказаного договору ТОВ «Служба миттєвого реагування» зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 5 900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Кредит надано на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком цього договору та є невід`ємною його частиною. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти у розмірі 5 900,00 грн на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача. Вказаний договір укладено в електронній формі, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного вище договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому позикодавцем було перераховано грошові кошти. 01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг №033 «Стандартний+» від 12.03.2021, укладеним з відповідачем. За цим договором факторингу до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за зобов`язанням до ОСОБА_1 у розмірі 47 784,40 грн, з яких: 5 332,84 грн - сума заборгованості за тілом кредиту та 42 451,56 грн - сума заборгованості за процентами. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг №033 «Стандартний+» від 12.03.2021, укладеним з відповідачем. За договором про відступлення прав вимоги №10-01/2023 до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги за зобов`язанням до ОСОБА_1 у розмірі 93 484,04 грн, з яких: 5 899,24 грн сума - заборгованості за тілом кредиту та 87 584,80 грн - сума заборгованості за процентами. Позивач посилався на те, що відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит у строки, передбачені договором про надання фінансових послуг №033«Стандартний+» від 12.03.2021 і, таким чином, має непогашену заборгованість перед позивачем за даним договором у загальному розмірі 93 484,04 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 5 899,00 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 87 584,80 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 59 367,40 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 5 899,00 грн, заборгованість за процентами 53 468,16 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 квітня 2024 року відкрито провадження у справі. Залучено у справі учасниками справи сторонами: - позивачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», -відповідачем ОСОБА_1 , третіми особами: - Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба МК», Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження. Підготовку справи до розгляду визнано закінченою. Підготовче провадження закрито. Призначено у справі відкрите судове засідання на 08.40 год 27.05.2024, з викликом сторін (а.с. 48).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання фінансових послуг №033 «Стандартний+» від 12 березня 2021 року у розмірі 46 644,75 грн, що складається із: 5 332,84 грн - заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та 41 311,91 грн - заборгованості за процентами, а також кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2 379,10 грн та 4 000,00 грн - витрат на правову допомогу.

Відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» у задоволенні позову до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 566,40 грн та за нарахованими процентами у розмірі 12 156,25 грн, коштів у повернення сплаченого судового збору у розмірі 648,90 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при укладенні між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 договору про надання фінансових послуг погоджено сторонами усі його істотні умови. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом надано достатні та допустимі докази щодо перерахування відповідачу кредитних коштів на картковий рахунок, який був зазначений особисто ним в заяві-анкеті на отримання кредиту, що є додатком №1 до кредитного договору та невід`ємною його частиною. Відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи факт отримання ним коштів за договором, належних та допустимих доказів на підтвердження цього не надав, хоча мав таку можливість, як не надав власного розрахунку заборгованості за кредитом на спростування розрахунку позивача. Виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заперечення відповідачем факту отримання коштів в кредит є надуманими та спростовуються випискою, наданою АТ «Оксі Банк». У зв`язку з недоведеністю позивачем зростання «тіла кредиту» з 5 332,84 грн до 5 899,24 грн, суд першої інстанції визнав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 332,84 грн. Судом першої інстанції встановлено, що умовами договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 (п. 2.3), укладеному між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал», передбачене право нового кредитора, яким було ТОВ «Вердикт Капітал», нараховувати проценти за договорами. Однак, таке нарахування процентів поза межами строку дії договору не було узгоджене з позичальником ОСОБА_1 . Оскільки після спливу строку кредитування відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України фінансова установа не мала права нараховувати проценти за кредитом, тому вимоги про стягнення процентів, які нараховані після закінчення строків кредитування, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підтвердження факту укладання договору про надання фінансових послуг між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_1 , стороною позивача при зверненні до суду надано електронні докази у паперовій формі. На виконання ухвали суду про витребування доказів, позивачем та третьою особою надано оригінали укладених договорів з додатками, паспорт позики, розрахунок за договором позики, докази перерахування коштів відповідачу у форматі pdf файлів на CD диску, які були досліджені судом першої інстанції у ході розгляду справи. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» підлягають частковому задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансових послуг у загальному розмірі 46 644,75 грн, з яких: 5 332,84 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту) та 41 311,91 грн заборгованість за процентами. При цьому позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 566,40 грн (5899,24-5332,84) та за нарахованими процентами у розмірі 12 156,25 грн (53468,16-41311,91). Щодо складності справи, яка є типовою для позивача та не є складною, надані адвокатським об`єднанням послуги у такій типовій для позивача справі, значення справи для сторін, враховуючи поведінку сторін у справі, а саме, позивача, який надає фінансові послуги та відповідача, який є споживачем послуг з кредитування, тривалість розгляду справи, «шаблонний» характер позовної заяви, масовість таких позовних заяв, суд першої інстанції визнав, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, не відповідає принципам справедливості та верховенства права. Вартість послуг є, вочевидь, завищеною, тому наявні підстави для часткового відшкодування у розмірі 4 000 грн, що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Скользнєва В.В. просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що як зазначалось у матеріалах позовної заяви, 12.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір№033 на суму 5 900 грн. Вказаний договір містить наступні умови: сума кредиту 5 900 грн; строк кредиту 16 днів; процентна ставка стандартна 1,4%. Із позовної заяви відповідачу стало відомо, що позивач вимагає повернення непогашеної заборгованості за кредитним договором №033 у розмірі 59 367 грн, що складається: 5 899,24 грн заборгованість за тілом кредиту; 53 468,16 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» через партнера ТОВ «Вей Фор Пей», з котрим, зі слів позивача, укладено договір про переказ грошових коштів, було видано відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний останнім в особистому кабінеті ОСОБА_1 . Позивачем не надано до позовної заяви і доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Служба МК» та ТОВ «Вей Фор Пей». Матеріали справи не містять доказів щодо перерахування коштів від ТОВ «Служба МК» як кредитних на рахунки ТОВ «Вей Фор Пей» для здійснення переказу коштів на виконання умов договору №033 від 12.03.2021 для подальшого переказу їх відповідачу. Матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «Служба МК» умов договору №033 від 12.03.2021, щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника, шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Крім того, матеріали справи не містять даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті договору, саме ОСОБА_1 . Відтак, з огляду на докази, наявні в матеріалах справи, неможливо ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять. За змістом договору позики встановлено істотні умови договору, знижену процентну ставку по договору, процентну ставку за понадстрокове користування позикою, порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення процентів, порядок зміни процентів, пролонгація строку кредиту, права та обов`язки сторін, порядок повернення кредиту та сплати процентів, відповідальність сторін, порядок внесення змін та доповнень, припинення, розірвання договору, порядок взаємодії за договором. Пунктом 1.3. договору визначено одну з істотних умов цього договору, а саме: умова про строк. Так, у тексті договору зазначено: «Орієнтований строк позики 16 днів». У позовній заяві ТОВ «Коллект Центр» вважає правомірним нарахування відсотків у розмірі 53 468,16 грн. Жодних договорів пролонгацій, користування позики відповідачем не передбачено, що свідчить про незмінність строковості умов договору. Матеріали справи також не містять додаткового договору про пролонгацію договору позики №033 з наявним електронним підписом. Відповідач заперечує щодо дій кредитора нараховувати відсотки понад строк користування кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 12.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг №033 «Стандартний+», за умовами якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалося надати позичальнику кредит у розмірі 5 900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил (т.1 а.с. 5-7).

Кредит надано на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком цього договору та є невід`ємною його частиною.

Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту нараховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п. 1.3. договору).

Розділом 1 умов договору визначено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 1,4% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,24% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 в).

Відповідно до пунктів 1.4.1 і 1.4.2 договору, нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

Умовами вказаного договору погоджено сторонами використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу які власноручний підпис (п. 1.6).

Згідно п. 1.9 договору, граничний строк кредитування (строк дії договору) 1 рік.

В анкеті-заяві на отримання кредиту, що є додатком №1 до кредитного договору та невід`ємною його частиною, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з примірним (типовим) кредитним договором та усіма його додатками, включаючи правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на офіційному сайті www.bistrozaim.ua, виявив бажання отримати кредит на особисті потереби у розмірі 5 900,00 грн на особистий картковий рахунок №53……..3581. Орієнтовний строк повернення кредиту у заяві теж визначено 16 днів з моменту отримання кредиту (т.1 а.с. 7 зворот).

Також, у анкеті-заяві зазначено, що нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язалась повернути кредит у розмірі 5 900 грн та сплатити проценти у розмірі 1321,60 грн.

Умови сплати розміру процентів за весь час фактичного користування кредитом визначено аналогічно п. 1.4 договору про надання фінансових послуг №033 від 12.03.2021.

Договір про надання фінансових послуг було підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора J9 (т.1 а.с. 7).

В установленому законом порядку вказаний договір недійсним не визнавався і є чинним.

Свої зобов`язання за договором про надання фінансових послуг ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, який склав 5 900,00 грн, шляхом переказу грошових коштів на картку №53……3581, що підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей Фор Пей» (т.1 а.с. 8).

Відповідач зобов`язання за договором про надання фінансових послуг не виконав, заборгованість, у строк, обумовлений договором не погасив, проценти за користування кредитними коштами не сплатив.

01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором про надання фінансових послуг №033 від 12.03.2021, укладеним з відповідачем (т.1 а.с. 13-15).

Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №1-12 від 01.12.2021, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» передав, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняв реєстр боржників в кількості 31 632 шт. (т.1 а.с. 17 зворот).

Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №1-12 від 01.12.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансових послуг №033 від 12.03.2021 у розмірі 47 784,40 грн, з яких: 5 332,84 грн - заборгованість за тілом кредиту та 42 451,56 грн - заборгованість за процентами (т.1 а.с. 18).

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю - продаж) права вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором про надання фінансових послуг №033 від 12.03.2021, укладеним з відповідачем (т.1 а.с. 19-21).

Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором про відступлення прав вимоги від 10.01.2023, ТОВ «Вердикт Капітал» передав, а ТОВ «Коллект Центр» прийняв реєстр боржників в кількості 207 307 шт. (т.1 а.с. 21 зворот).

Відповідно до реєстру боржників за договором про відступлення (купівлю - продаж) права вимоги №10-01/2023 ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансових послуг №033 від 12.03.2021 у розмірі 93 484,04 грн, з яких: 5 899,24 грн - заборгованість за тілом кредиту та 87 584,80 грн - заборгованість за процентами (т.1 а.с. 24).

Згідно наданого ТОВ «Коллект Центр» розрахунку заборгованості, станом на 15.03.2024 ОСОБА_1 має заборгованість у загальному розмірі 93 484,04 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 5 899,24 грн заборгованість за процентами - 87 584,80 грн (т.1 а.с. 12).

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі - 59 367,40 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 5 899,00 грн, заборгованість за процентами - 53 468,16 грн.

ОСОБА_1 прийняв пропозицію (оферту) укласти електронний договір про надання фінансових послуг №033 «Стандартний+» від 12.03.2021 з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором J9, надісланим кредитором позичальнику у електронному смс-повідомленні, що свідчить про укладення кредитного договору з дотриманням встановленої Законом форми правочину.

Ухвалою суду від 11.07.2024 та ухвалою суду від 28.10.2024 (повторно) було витребувано від АТ «Оксі Банк» та АТ «Таскомбанк» відомості про власника картки, виписку по картковому рахунку про рух коштів до платіжної картки (т.1 а.с. 91, 159-160).

АТ «Оксі Банк» від 18.11.2024, на виконання вимог ухвали суду, надало виписку про рух коштів на рахунку ОСОБА_1 з 12.03.2021 по 22.03.2021, з якої вбачається зарахування 12.02.2021 грошових коштів у розмірі 5 900,00 грн на рахунок відповідача (т.1 а.с. 182-184).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Служба миттєвого кредитування» за кредитним договором №033 від 12.03.2021, станом на 30.11.2021 заборгованість ОСОБА_1 становить 47 784,40 грн (т.1 а.с. 8 зворот-10).

З даного розрахунку вбачається, що відповідачем 02.04.2021 було сплачено 567,16 грн тіла кредиту. Таким чином, залишок заборгованості за тілом кредиту складає 5 332,84 грн.

Таку ж суму боргу у розмірі 47 784,40 грн за реєстром боржників до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 відступило ТОВ «Служба миттєвого кредитування» ТОВ «Вердикт Капітал», з яких: 5 332,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 42 451,56 грн - заборгованість за процентами (т.1 а.с. 18).

Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором №033 від 12.03.2021, станом на 01.12.2021 заборгованість ОСОБА_1 становить 47 784,40 грн, з яких: 5 899,24 грн - заборгованість за тілом кредиту та 41 885,16 грн - заборгованість за процентами (т.1 а.с. 11).

Матеріали справи не місять будь-якого обґрунтування того, як передана кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» заборгованість за «тілом кредит» збільшилася у фактора ТОВ «Вердикт Капітал» з 5 332,84 грн до 5 899,24 грн.

За розрахунком заборгованості ТОВ «Коллект Центр» за договором №033 від 12.03.2021, станом 15.03.2023 заборгованість ОСОБА_1 становить 93 484,04 грн, з яких: 5 899,24 грн - заборгованість за тілом кредиту та 87 584,80 грн - заборгованість за процентами (т.1 а.с. 12)

Водночас, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання фінансових послуг №033 від 12.03.2021 у розмірі 59 367,40 грн, з яких: 5 899,24 грн - заборгованість за тілом кредиту, 53 468,16 грн - заборгованість за процентами.

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» (т.1 а.с. 11), останній нарахував відповідачу проценти за користування кредитом за період з 01.12.2021 по 11.03.2022 (строк дії кредитного договору відповідно до п. 1.9. договору) у розмірі 45 699,64 грн.

Таким розрахунок був здійснений, виходячи з боргу за «тілом кредиту» у розмірі 5 899,24 грн, тоді, як було встановлено судом, борг за «тілом кредиту» становить 5 332,84 грн. Виходячи з цього, заборгованість за процентами мала становити 41 311,91 грн (5332,84 х 7,67% денних х 101 день).

З реєстру боржників до договору факторингу від 10.01.2023, укладеному між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», вбачається, що останнє набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 93 484,04 грн, з яких: 5 899,24 грн заборгованість за тілом кредиту та 87 584,80 грн заборгованість за процентами (т.1 а.с. 22-24).

З цього вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» здійснило додаткове нарахування процентів за користування кредитом до дати відступлення прав вимог ТОВ «Коллект Центр», тобто до 10.01.2023, у зв`язку з чим загальна заборгованість зросла до 93 484,04 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявки на надання юридичної допомоги №1553 від 07.02.2024 на суму 17 000,00 грн, витягу з акту №3 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024, платіжної інструкції №413000006 від 09.02.2024, що підтверджують розрахунок вартості наданої правової допомоги та понесених позивачем витрат на таку допомогу (т.1 а.с. 35-40).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 610 цього Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 цього ж Закону, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Відповідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК).

Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

У рішенні Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак таких вимог банк не заявляв.

За неповернення вказаних сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може наставити відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.

У частинах другій, третій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованості за кредитним договором №033 від 12.03.2021 у розмірі 59 367,40 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч. 1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 12.03.2021 між ТОВ «Служба МК»та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг №033 «Стандартний+», шляхом підписання електронним підписом відповідача (т.1 а.с. 5-7).

Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, які були надіслані ОСОБА_1 на його номер мобільного телефону.

Так, згідно матеріалів справи встановлено, що договір про надання фінансових послуг №033 «Стандартний+» від 12.03.2021 підписано відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора J9 з дотриманням ч. ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, ОСОБА_1 зазначені персональні дані, реквізити належного йому платіжного засобу для перерахування коштів: НОМЕР_1 та додано копію паспорту, довідки про реєстрацію місця її проживання та картки платника податків.

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», вказаний договір прирівнюється до укладених у письмовій формі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доведеним, що договір про надання фінансових послуг №033 «Стандартний+» від 12.03.2021 був підписаний позичальником ОСОБА_1 в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора J9.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження факту перерахування кредитних коштів, то такі доводи не заслуговують на увагу з урахуванням наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77, ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 28.10.2024 (т.1 а.с. 159-160) АТ «Оксі Банк» надало виписку по рахунку № НОМЕР_2 за період з 12.03.2021 по 22.03.2021, яка підтверджує перерахування ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 5 900 грн за договором про надання фінансових послуг №033 «Стандартний+» від 12.03.2021 (т.1 а.с. 182-185).

Також, на підтвердження перерахування ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 5 900 грн за договором про надання фінансових послуг №033 «Стандартний+» від 12.03.2021 ТОВ «Служба МК» надано лист ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 23.02.2024, за змістом якого на підставі укладеного між товариствами договору про організацію грошових переказів ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» було здійснено наступний переказ грошових коштів: деталі транзакції: номер карти НОМЕР_1 ; власник карти (емітент) банк спортбанк/оксибанк; категорія карти MasterCard; час запиту 12.03.2021 14:07:59; номер договору згідно інформації від кредитора 033; сума 5 900; валюта UAH (т.1 а.с. 8).

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що з матеріалів справи не зрозуміло, яке відношення до даного кредитного договору має ТОВ «ФК «Вей Фор Пей», то такі доводи не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримував грошові кошти за вказаним кредитним договором, то ці доводи не заслуговують на увагу та спростовуються встановленими по справі фактичними обставинами, які викладені вище. Належних, допустимих та достовірних доказів того, що відповідач кредитні кошти не отримував, останній суду не надав.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту укладання кредитного договору між ОСОБА_1 та кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування», а також на підтвердження факту перерахування коштів на рахунок відповідача, вказаний при укладенні договору, а також в частині обґрунтування розміру заборгованості за договором.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Доказів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними грошима відповідачем матеріали справи не містять.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором позики згідно договору про надання фінансових послуг №033 «Стандартний+» від 12.03.2021 не виконав, у передбачений у договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку в частині стягнення з відповідача у примусовому порядку суми заборгованості за договором про надання фінансових послуг №033 «Стандартний+» від 12.03.2021у розмірі 46 644,75 грн.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, згідно умов договору про надання фінансових послуг №033 «Стандартний+» від 12.03.2021сторони погодили наступні умови: Товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит у розмірі 5 900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Кредит надано на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком цього договору та є невід`ємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту нараховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п. 1.3. договору). Розділом 1 умов договору визначено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 1,4% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,24% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 в). Відповідно до пунктів 1.4.1 і 1.4.2 договору, нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Згідно п. 1.9 договору, граничний строк кредитування (строк дії договору) 1 рік. В анкеті-заяві на отримання кредиту, що є додатком №1 до кредитного договору та невід`ємною його частиною, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з примірним (типовим) кредитним договором та усіма його додатками, включаючи правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на офіційному сайті www.bistrozaim.ua, виявив бажання отримати кредит на особисті потереби у розмірі 5 900,00 грн на особистий картковий рахунок № НОМЕР_1 . Орієнтовний строк повернення кредиту у заяві теж визначено 16 днів з моменту отримання кредиту. Також, у анкеті-заяві зазначено, що нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язалась повернути кредит у розмірі 5 900 грн та сплатити проценти у розмірі 1321,60 грн. Умови сплати, розміру процентів за весь час фактичного користування кредитом визначено аналогічно п. 1.4 договору

Апеляційний суд у складі колегії суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 365 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Строк кредитування був погоджений сторонами та становив 365 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Звертаючись з позовом, ТОВ «Коллект центр» посилалося на наявність у позичальника заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом. Однак, заявлена до стягнення сума відсотків нарахована як за період до прострочення боржником, так і за період після такого прострочення за кредитним договором та вирішив, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про надання фінансових послуг №033 «Стандартний+» від 12.03.2021 у розмірі 46 644,75 грн з яких: 5 33,84 грн - тіло кредиту; 41 311,91 грн відсотки (5 332,84 грн х 7,67% х 101 день).

Водночас, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010, згідно яких стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що переглядається, позичальник ОСОБА_1 не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених укладеним кредитним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Відповідач жодним чином не оспорював укладання кредитного договору. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023, укладений з Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», платіжну інструкцію від 09.02.2024 про сплату послуги за надання правничої допомоги та заявку про надання юридичної допомоги №1553, витяг з акту (т.1 а.с. 35-40).

Відповідно до положень частини 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ціною позову у даному випадку є кредит у розмірі 5 900 грн, отже, з цього слідує висновок про те, що дана справа не відноситься до категорії складних справ і складання позовів та клопотань у своїй більшості є подібними, оскільки не потребують проведення додаткових розрахунків.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України обґрунтованою та пропорційною сумою витрат на правову допомогу, яка була надана у даній справі, є 4 000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З урахуванням вищенаведеного, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України, є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Скользнєвої Валерії Владиславівни - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 червня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов