Номер провадження: 22-ц/813/3241/25
Справа № 494/2206/24
Головуючий у першій інстанції Римар І.А.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Губар Д.В.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

представник заявника - ОСОБА_2

заінтересовані особи - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Березівська міська рада Одеської області в особі відділу трудового архіву виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Римар І.А., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Березівська міська рада Одеської області в особі відділу трудового архіву виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

встановив:

Короткий зміст заяви.

27 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Березівського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що після досягнення пенсійного віку звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про призначення пенсії за віком, однак рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області №51 від 04.10.2024 року їй відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки до її страхового стажу не враховані відомості про роботу, які внесені до трудової книжки, оскільки у трудовій книжці її прізвище не відповідає паспортним даним, а також в архівних довідках по-батькові заявника не зазначено, а також дата народження не відповідає паспортним даним. У зв`язку з вищевказаним ОСОБА_1 просить встановити факт належності їй трудової книжки НОМЕР_1 року та архівних довідках №01-46-376 та №01-33-146 від 10.09.2024 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області, Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області, Березівська міська рада Одеської області, в особі відділу трудового архіву виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що наявні матеріали справи свідчать про наявність спору про право, враховуючи що заявник фактично не погоджується з рішенням органу ПФУ про відмову у призначенні їй пенсії.

Доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити її вимоги: визнати факт належності їй трудової книжки НОМЕР_1 , та архівних довідок № 01-46-376 і 01-33- 146 від 10.09.2024 року.

В обґрунтування доводів ОСОБА_1 зазначає, що з висновком суду не згодна в повному обсязі, оскільки не оскаржує рішення пенсійного фонду України про відмову у призначенні їй пенсії, її розмір, отже, спір між заявником та заінтересованою особою ще не виник, натомість ПФУ не вправі призначати їй пенсію за віком з огляду на помилки в трудовій книжці, архівних довідках.

Зазначає, що не знає чи виникне право на пенсію саме в 60 років, оскільки стаж роботи по трудовій книжці, архівних довідках не зарахований до загального стажу роботи, який дає право на пенсію. Реалізувати свої пенсійні права заявник зможе лише після встановлення таких юридичних фактів.

Позиція учасників справи.

Не погодившись з доводами апеляційної скарги, представник заінтересованої особи - Афанас`єва Дар`я Дмитрівна подала відзив у якому просив суд апеляційну скаргу адвоката Войтович Юлії Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року - залишити без змін.

Зазначає, що суд 1 інстанції прийшов до правильних висновків про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Відповідно судом 1 інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи та прийнято об`єктивне, неупереджене та законне рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду, представники заінтересованих осіб просили суд слухати справу без їх участі, в судове засідання зявилась в режимі відеоконференції представник заявника.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Згідно положень ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Стаття 16 ЦК врегульовує захист цивільних прав та інтересів судом та передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, який не є вичерпним, адже тут же зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Звертаючись із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заявник зазначає, що у її страховий стаж не зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 (відсутня дата заповнення), оскільки прізвище російською мовою « ОСОБА_3 » не відповідає паспортним даним; періоди роботи в колгоспі з 1987 по 1999 рік, згідно довідок № 01-46-376 і 01-33-146 від 10.09.2024 року, оскільки в даних довідках по-батькові не зазначено, а також дата народження не відповідає паспортним даним. У зв`язку з даними обставинами просила суд встановити факт належності їй трудової книжки НОМЕР_1 , та архівних довідок № 01-46-376 і 01-33-146 від 10.09.2024 року

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що заявник фактично не погоджується з рішенням органу ПФУ про відмову у призначенні їй пенсії, тому з матеріалів заяви вбачається спір про право. Спір про право, це спір, що пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. Ураховуючи встановлене судом, розгляд даної справи у порядку окремого провадження є недопустимим.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Згідно пункту 6 частини першої та частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини 3 статті 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорту, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органі державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

У пункті 12 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України міститься роз`яснення про те, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637, у судовому порядку встановлюється факт приналежності особі документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові чи прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Відмова органом ПФУ (рішення №51 від 04.10.2024 року) в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком обумовлена тим, що до її страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 (відсутня дата заповнення), оскільки прізвище російською мовою « ОСОБА_3 » не відповідає паспортним даним; період роботи 03.08.1982 по 03.07.1986, згідно довідки від 17.07.1986 оскільки відсутній номер, та міститься виправлення в даті наказу про прийняття, періоди роботи в колгоспі з 1987 по 1999 рік, згідно довідок № 01-46-376 і 01-33-146 від 10.09.2024 року, оскільки в даних довідках по-батькові не зазначено, а також дата народження не відповідає паспортним даним. За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявнику в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв?язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік. Право на призначення пенсійної виплати 15.09.2029 - за настання 65 річного віку.

Для усунення вказаних розбіжностей ОСОБА_1 і звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, які мають для неї юридичне значення, оскільки від них залежить виникнення її пенсійних прав.

Справи про встановлення таких фактів підлягають розгляду саме в порядку окремого провадження.

Крім того, законодавець надає суду у справах окремого провадження з метою з`ясування обставин справи за власною ініціативою витребувати необхідні докази (ч. 2 ст. 294 ЦПК України).

У даному випадку колегія суддів приймає до уваги, що між ОСОБА_1 та Головним управлінням пенсійного фонду України в Одеській області, Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області не існує спору про право на призначення пенсії за віком, оскільки заявник не оспорює рішення Пенсійного фонду про відмову у призначенні їй пенсії, та розмір такої пенсії. У свою чергу, органи Пенсійного фонду позбавлені можливості призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з огляду на неточності у її трудовій книжці та в архівних довідках, а відтак, реалізувати своє передбачене законом право на пенсію заявник зможе лише у разі встановлення відповідних юридичних фактів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема факту приналежності особі документів, є суд цивільної юрисдикції на підставі ст. 19 ЦПК України та ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу, що ОСОБА_1 просила, як вже зазначалось вище, встановити саме факт належності їй архівних довідок та трудової книжки без встановлення чи спростування відображеної у них інформації, що також свідчить про відсутність спору про право.

Отже, суд першої інстанції зробив передчасний та такий, що не ґрунтується на матеріалах справи, висновок про відмову у відкритті провадження. Посилання суду першої інстанції на висновки Великої Палати Верховного Суду не є релевантними даній справі та є хибними.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Березівського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вимога апеляційної скарги визнати факт належності їй трудової книжки НОМЕР_1 , та архівних довідок № 01-46-376 і 01-33- 146 від 10.09.2024 року, є передчасною так як є повноваженням суду першої інстанції ,а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року - скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог ст.389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 червня 2025 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко