Справа № 462/2076/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Постигач О.Б.

за участю секретаря судового засідання Глушко С.І.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки Столяр О.М.

представника відповідача Ткачука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, Галицько-Франківського ОРТЦК міста Львова, Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Представниця позивачки адвокат Столяр О.М. звернулася до Залізничного районного суду м. Львова із позовом, в якому просить встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 29.05.2024 року, проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 16.04.2013 року по 29.05.2024 рік.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 2009 року позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_6 фактично проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний побут, разом здійснювали ремонтні роботи, придбання побутової техніки, меблів, майна тривалого вжитку, а також спільно придбали земельну ділянку. Хоча право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_6 , сам процес придбання, обрання ділянки, організація фінансування здійснювалися спільно з позивачкою, що підтверджується низкою квитанцій, замовлень та договорів. Позивачка та ОСОБА_6 проживали разом у АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом комісії ЛКП «Сигнівка» від 23.09.2024 року згідно з яким за вказаною адресою вони проживали як подружжя та разом виховували її доньку від попереднього шлюбу ОСОБА_7 . Між ними були теплі батьківсько-дитячі стосунки, що підтверджується показами свідків. Зазначає, що про їхнє спільне проживання як подружжя достеменно відомо родичам, друзям, сусідам. Цей факт також підтверджується свідченнями очевидців, спільними фото, зокрема з відпочинку, а також фотодоказами візитів до родичів чоловіка. 17.02.2024 року ОСОБА_6 був мобілізований до лав Збройних Сил України, де проходив службу у В/Ч НОМЕР_1 . У подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_3 під час бойового завдання в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області він зник безвісти. Відповідне повідомлення № 1789/1818049 від 30.05.2024 року було адресовано його доньці від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , хоча надійшло на адресу спільного проживання. Після цього жодної інформації від військової частини або Міністерства оборони України позивачка не отримувала. Вказує, що через відсутність офіційно зареєстрованого шлюбу позивачка не може реалізувати свої законні права як дружина військовослужбовця, зокрема, права, передбачені п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позивачка зверталась до ТЦК з приводу подальшої долі чоловіка та з приводу виплат, але їй було в усній формі відмовлено.Зазначає, що в анкеті, заповненій ОСОБА_6 під час мобілізації, у графі «Сімейний стан» було зазначено: «Розлучений. Цивільна дружина ОСОБА_2 , 1984 р.н.», що також підтверджує фактичне визнання нею його партнером. Таким чином, позасудовим шляхом довести факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу неможливо, однак встановлення цього факту має важливе юридичне значення для позивачки, оскільки надасть їй можливість безперешкодно займатися пошуками чоловіка шляхом звернення до різних організацій та органів, яким надано повноваження щодо розгляду таких питань, брати участь у всіх можливих заходах по розшуку ОСОБА_6 як особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб зниклих безвісті» та отримання одноразової допомоги. На підставі вищевикладеного просила позовні вимоги задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.03.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін /а.с.67/.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.05.2025 року до участі у справі залучено третіх осіб: Військову частину НОМЕР_1 ; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 /а.с.111/.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.05.2025 року військову частину НОМЕР_1 виключено з числа третіх осіб та залучено військову частину НОМЕР_1 до участі у справі в якості співвідповідача /а.с.138/.

04.04.2025 року від представника відповідача Міністерства оборони України Ткачука В.В., надійшли письмові пояснення на позовну заяву /а.с.77-87/.

Відповідач Міністерство оборони України проти задоволення позовної заяви заперечило, зазначивши, що факт спільного проживання за однією адресою та надання окремих фотодоказів або переписки не є достатніми для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. На думку відповідача, позивачкою не доведено факту усталених сімейних відносин, притаманних подружжю, зокрема: відсутні належні та допустимі докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків. Також зазначено, що надані фотоматеріали не містять чіткої ідентифікації осіб, місця та часу зйомки, а переписка у месенджері не дозволяє достеменно встановити особу співрозмовника. Окремо наголошено, що показання свідків і фотофіксація самі по собі не можуть вважатися достатніми доказами для встановлення юридично значущого факту, про який заявлено у позові. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні позивачка та її представниця позов підтримали, дали пояснення аналогічно наведеним в позовній заяві та просили таку задоволити. Окремо позивачка зазначила, що зареєстрований шлюб із ОСОБА_6 укладено не було, оскільки обидва перебували раніше у попередніх шлюбах і вважали офіційну реєстрацію формальністю, маючи намір укласти шлюб у майбутньому. Проживали вони у квартирі позивачки за адресою: АДРЕСА_2 . У ОСОБА_6 було двоє дітей від попереднього шлюбу, які проживали разом із матір`ю.

В судовому засіданні представник Міністерства оборони України щодо задоволення позовної заяви заперечив, надав пояснення аналогічно наведеним у письмових додаткових поясненнях та просив у задоволенні позову відмовити.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_4 в судовому засіданні при вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Представник Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось до суду з відміткою «вручено за довіреністю», що свідчить про обізнаність вказаної військової частини про розгляд даної справи.

Інші учасники процесу, зокрема треті особи, в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи шляхом скерування рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, скерованими за їх відомим суду місцем проживання.

Між тим, неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Відтак, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Суд зазначає, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У ст. 12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За змістом ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Судом встановлено, що 17.02.2024 року ОСОБА_6 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , його призначено на посаду солдата резерву згідно з наказом № 48, що підтверджується витягом копією військового квитка серії НОМЕР_3 , виданого 15.02.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.14/.

Згідно сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_5 № 1789/181/8049 від 30.05.2024 року доньку ОСОБА_6 ОСОБА_4 було сповіщено про те, що її батько, командир бойової машини командир 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованох роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , сержант ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти 29.05.2024року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області /а.с.20/.

Вказана обставина також підтверджується витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 2 від 05.11.2024 року /а.с.47/.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , суду пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_6 , який разом із позивачкою ОСОБА_2 проживали разом у квартирі позивачки по АДРЕСА_2 понад 12 років. За словами свідка, вони фактично постійно проживали разом, мали спільний побут і господарство, виконували подружні обов`язки один перед одним, підтримували родинні стосунки з її сім`єю, а також із друзями та знайомими, які сприймали їх саме як подружжя. Вказала, що в ОСОБА_6 раніше була інша сім`я, він мав колишню дружину, але вони розлучились і разом не проживають вже близько 16-ти років, бо розійшлись ще до офіційного розлучення. Свідок зазначила, що, попри відсутність зареєстрованого шлюбу, відносини між позивачкою та її братом мали всі ознаки сім`ї: вони спільно організовували дозвілля, приїжджали разом у гості до рідних, зокрема до самої свідка та їхньої матері, а також приймали у себе гостей. За її словами, вони святкували родинні свята разом, здійснювали спільні поїздки, у тому числі за кордон, і на момент коли вони вже проживали разом із позивачкою, ОСОБА_6 спілкувався із своєю донькою, тобто фактично вони були обізнані, що в нього є інша сім`я. Позивачка приймалася батьками ОСОБА_6 як невістка, а свідок особисто сприймала її як сестру. ОСОБА_8 також підтвердила, що її брат ОСОБА_6 самостійно виконував побутову роботу, готував їжу, вигулював собаку (лабрадора), купував продукти, доглядав за донькою позивачки, бо оскільки позивачка працювала за фіксованим графіком, а брат мав вільніший режим роботи, саме він переважно займався домашніми справами. Зі слів свідка, ставлення брата до його доньки від попереднього шлюбу було дуже теплим і турботливим, адже вони разом проводили час, відвідували кафе, він вітав її зі святами. Водночас з сином від попереднього шлюбу брат не підтримував тісного зв`язку. Свідок наголосила, що ОСОБА_6 також займався облаштуванням квартири позивачки, а саме зробив ремонт, встановив панорамні вікна, розширив балкон, придбав нові меблі. Окрім того, позивачка та її брат спільно придбали земельну ділянку у с. Сокільники поблизу Львова з наміром будувати там житло. ОСОБА_8 підтвердила, що під час мобілізації ОСОБА_6 підтримував зв`язок із нею, надсилав фото та повідомлення, а всі передачі, включно з амуніцією, організовувала лише позивачка. З її слів, вона сама не могла цим займатись, оскільки доглядає за літньою матір`ю і має двох малолітніх дітей, а тому ці обов`язки були повністю на Лілії. Свідок повідомила, що остання посилка з бронежилетом, каскою та спальним мішком була надіслана позивачкою, але брат її не отримав, оскільки вже наступного дня зник безвісти під час виконання бойового завдання. Також свідок розповіла, що незадовго до свого зникнення брат повідомив їй, що планує після повернення з завдання оформити офіційний шлюб із Лілією. За словами свідка, це були його останні слова у телефонній розмові. На думку ОСОБА_8 , їхнє спільне життя відповідало усім ознакам фактичного шлюбу, оскільки всі рідні, друзі та сусіди сприймали їх як подружжя, а позивачку як невід`ємну частину сім`ї ОСОБА_6 . У зв`язку з цим свідок вважає, що позивачка цілком обґрунтовано має бути визнана особою, яка проживала з її братом однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , рідний брат ОСОБА_6 , суду пояснив, що йому достеменно відомо про те, що його брат протягом майже 15 років проживав із Позивачкою, ОСОБА_2 , у квартирі по АДРЕСА_3 , разом із її донькою. Свідок зазначив, що відносини між його братом та позивачкою мали характер подружніх, вони вели спільне господарство, робили ремонти, разом придбали земельну ділянку в с. Сокільники з наміром будівництва приватного житла. Свідок повідомив, що до мобілізації у 2024 році його брат займався розробкою меблів, мав вільний графік роботи. Під час ремонтних робіт у квартирі брата свідок часто до них приїжджав і особисто допомагав, оскільки має досвід у будівництві. Також він підтвердив, що брав участь у заливанні фундаменту на спільно придбаній земельній ділянці, яка, за його словами, була куплена за спільні кошти позивачки та його брата, вони разом обирали і переглядали варіанти. Свідок зазначив, що їхні батьки добре знали позивачку, ставилися до неї як до невістки, а родина визнавала її як члена сім`ї. За словами свідка, позивачка та його брат часто приїжджали до їхніх батьків, святкували разом родинні події, дні народження тощо. Також він підтвердив, що йому відомо про спільне придбання побутової техніки: газової плити, холодильника, витяжки та посудомийної машини, яку позивач і брат свідка ОСОБА_9 купували разом, оскільки брат особисто розповідав про це свідку під час телефонного спілкування. ОСОБА_9 також повідомив, що під час проходження військової служби він і далі підтримував зв`язок із братом, а також знає, що ОСОБА_10 підтримувала з ним контакт і мала їхати до нього в Запоріжжя. На переконання свідка, позивачка і його брат проживали як справжнє подружжя, а вся родина сприймала їх як сім`ю.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.04.2013 року у справі № 466/1320/13-ц шлюб, зареєстрований 26.02.2000 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міськвиконкому між ОСОБА_11 з ОСОБА_6 розірвано /а.с.43-44/.

Крім цього, судом також встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08.02.2013 року у справі № 1328/10033/12 шлюб, зареєстрований 03.02.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (позивачкою) розірвано /а.с.45-46/.

Як вбачається із Акту від 23.09.2024 року, складеного комісією ЛКП «Сигнівка» в складі майстрів дільниць ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , економіста з матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_16 , в квартирі АДРЕСА_4 з 2009 року до дня призову в Збройні Сили України ОСОБА_6 проживав в громадянському шлюбі разом з ОСОБА_2 /а.с.19/.

Із письмових показань свідка ОСОБА_3 , матері безвісти зниклого ОСОБА_6 , долучених до матеріалів справи вбачається, що вона підтвердила факт тривалого спільного проживання її сина з позивачкою ОСОБА_2 протягом 14 років. Свідок засвідчила, що між ними склалися фактичні подружні відносини, оскільки вони вели спільний побут, спільно придбавали майно, разом подорожували та виховували доньку позивачки./а.с.128/.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 310409638 від 21.09.2022 року, земельна ділянка площею 0,0681 га, з кадастровим номером :03:000:0069 належить на праві власності ОСОБА_6 /а.с.28/.

Судом також досліджено надані позивачкою копії квитанцій замовлення ОСОБА_6 на придбання різноманітних меблів, товарів побутового вжитку, будівельних матеріалів, а також віконних і дверних конструкцій, про що також було зазначено у показах свідків /а.с.29-33/.

Окрім цього, судом досліджено ряд поданих позивачкою світлин зі спільного відпочинку та спільної присутності позивачки із зниклим безвісти ОСОБА_6 , її доньки ОСОБА_7 у певних місцях /а.с.48-61/.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

В свою чергу, за положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Поняття сім`ї, сформульоване в ч. 4 ст. 3 СК України, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, заяви, анкети, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи /служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання. Спільний побут передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком і жінкою та реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо.

Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

Наведені висновки узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 листопада 2022 року (справа №757/23617/15-ц), 7 червня 2023 року (справа№509/3416/18), від 17 серпня 2023 року (справа №348/1829/16), 4 грудня 2023 року (справа №543/563/22 та інших.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Крім цього, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07 грудня 2020 року в справі № 295/14208/18-ц, від 15.07.2020 по справі №524/10054/16, від 03 березня 2021 року в справі № 127/28507/15, від 03.11.2022 у справі №361/4744/19, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.

Доказами проживання однією сім`єю можуть бути, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, інші докази які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Позивачка також вказує, що встановлення цього факту також пов`язане з її бажанням реалізувати право на отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими актами законодавства України.

Частина 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та зазначених в абзаці 4 ст. 6 вказаного Закону осіб, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.

Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Звертаючись із вказаним позовом, позивачка наводить свої аргументи про те, що вона спільно проживала зниклим безвісти ОСОБА_6 в одній квартирі, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно виховували її доньку від попереднього шлюбу, мали спільні права та обов`язки тощо.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що аналізуючи подані до суду докази, як окремо кожен, так і в сукупності між собою, суд установив, що позивачка ОСОБА_2 та безвісти зниклий ОСОБА_6 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, адже дані обставини підтверджено показаннями свідків, які між собою узгоджуються, визнанням цієї обставини рідною сестрою та братом ОСОБА_6 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , встановленням даних про те, що такі особи проживали разом в одній квартирі; підтримуванням одне одного фінансово, пов`язаністю спільним побутом. Тобто між ними існували відносини, притаманні подружжю.

За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а отже позов слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 76, 81, 263-265, 293, 315, 317, 319, 352, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 29.05.2024 року, в період часу з 16.04.2013 року по 29.05.2024 рік.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

Відповідач-1: Міністерство оборони України (, місцезнаходження: м.Київ, проспект Повітряних сил України, 6),

Відповідач-2: ІНФОРМАЦІЯ_6 (, місцезнаходження: м. Львів, вул. Батуринська, 2),

Відповідач-3: Військова частина НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 );

Третя особа: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_6 );

Третя особа: ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 ),

Третя особа: ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 ),

Суддя: Постигач О.Б.