Справа № 706/511/25
2/706/427/25
У Х В А Л А

19 червня 2025 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Школьної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Самсоненко А.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Швеця О.В.,

представника третьої особи на стороні відповідача Банара В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань в м. Христинівка Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Христинівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3 , про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Христинівського районного суду Черкаської області перебуває вищевказана цивільна справа.

У підготовчому судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, ОСОБА_4 заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із тим, що спір не належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Клопотання мотивоване тим, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом. Відтак, правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих прав та зобов`язань осіб. При прийнятті такого рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно правових відносинах. Тому спір щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно правовим.

Із наведених вище мотивів представник третьої особи просив закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник Задояний Ю.В. проти закриття провадження у справі заперечували, зазначаючи, що даний спір не є публічно правовим, оскільки є спором про право.

Представник відповідача Швець О.В. висловив думку про відсутність підстав для закриття провадження у справі, оскільки на думку представника Христинівської міської ради його слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши доводи учасників справи, вивчивши мотиви заявленого клопотання, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України установлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У відповідності до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справи потрібно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно правових відносин і стосується саме цих відносин.

Як убачається із обставин даної справи, позивач звернулася до суду з позовом, направленим на поновлення порушеного, на її думку, права володіти земельною ділянкою, яка передана їй на підставі рішення Орадівської сільської ради №8/4 від 19.04.2007.

Підставою для звернення до суду, як вказує позивач, стало те, що спірним рішенням Христинівської міської ради від 03 жовтня 2024 року №33-28/139-VIII третій особі ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. За результатом виготовленої технічної документації сформовану земельну ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі за номером :01:002:0319, яка накладається на земельну ділянку позивачки, чим порушує її право вільно володіти своєю власністю, не дає можливості сформувати межі власної земельної ділянки.

У зв`язку із чим позивач просить суд визнати недійсним та скасувати рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0319.

Тобто, позовні вимоги ОСОБА_1 спрямовані фактично на усунення перешкод у реалізації свого права на володіння та користування земельною ділянкою, переданою їй рішенням сільської ради від 19.04.2007.

З огляду на викладене, предметом цього спору є поновлення цивільних прав позивача у сфері земельних відносин.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Оскільки позивач ОСОБА_1 порушення своїх прав вбачає у наслідках, спричинених рішенням органу місцевого самоврядування суб`єкта владних повноважень, яке пов`язане з реалізацією її майнових прав, то визнання незаконним (протиправним) такого рішення є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому підстави закриття провадження у ній з мотивів визначених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 5, 19, 255, 259 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_4 про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Оскарження ухвали окремо від рішення суду діючим законодавством не передбачено.

Повний текст ухвали складено 24 червня 2025 року.

Суддя Альона ШКОЛЬНА