Справа № 366/1879/25
Провадження № 2/366/711/25
УХВАЛА

26.06.2025 с-ще Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2025 позовна заява надійшла до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2025, головуючим у справі призначено суддю Слободян Н.П.

26.06.2025 від судді Слободян Н.П. надійшла заява про самовідвід. Заява мотивована тим, що представником Позивача є адвокат Харитончук Є.В., яка перебувала на посаді помічника головуючого судді в цій справі Слободян Н.П., що з урахуванням прецедентної практики ЄСПЛ з питань відводів та Бангалорських принципів поведінки судді може мати наслідком виникнення у стороннього спостерігача сумнівів в неупередженості судді та ухваленні об`єктивного рішення.

Вирішуючи питання про самовідвід, суддя приходить до такого.

Частиною 1 статті 39 ЦПК України передбачено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Це питання вирішує суд, який розглядає справу та задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом

Незалежність судів є прерогативою (привілеєм), що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя. (висновок No 1 (2001) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів зазначено).

Незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів.

Судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. (Висновок No1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів незмінності суддів») .

Суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді. (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2017 «Про незалежність судової влади»).

Підставою обґрунтування заявлення у цьому випадку самовідводу є практика ЄСПЛ, зокрема рішення від 09.11.2006 у справі «Білуга проти України» та рішення від 28.10.98 у справі «Ветштайн проти Швейцарії», згідно з якими судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду. Будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Обґрунтуванням самовідводу підтверджується Кодексом суддівської етики, Бангалорськими принципами, які передбачають, що суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначає, що справедливим в розумінні ст.6 Конвенції може вважатися тільки такий суд, який діє незалежно від будь-яких обставин особистого (людського) чи іншого плану, є безстороннім та безпристрасним, тобто, при абсолютній відсутності обставин, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Відповідно до п.2.5 Бангалорських принципів поведінки судді від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27.07.2006 року №2006/23, які адресовані суддям для використання, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен заявити собі самовідвід.

Аналіз наведених джерел права дає підстави для висновку, що відводу підлягає суддя за наявності на те «достатніх підстав», які можуть викликати сумнів в неупередженості чи об`єктивності судді.

Стандарт «достатніх підстав» широко використовується в різних процесуальних кодексах та враховуючи його застосування до питання про відводи, такий стандарт не потребує безпосередніх доказів того, що суддя в будь-якому випадку чи поза всяким сумнівом зможе вчинити під час розгляду справи дії, що очевидно свідчитимуть про його упередженість чи необ`єктивність, однак такий стандарт вимагає наведення обставин, існування яких з високою вірогідністю зможуть викликати як в учасників справи, так і в сторонніх спостерігачів сумніви щодо неупередженості чи об`єктивності судді, що зможе негативно вплинути на авторитет суду як однієї з гілок державної влади.

Факт представництва однієї зі сторін у справі колишнім помічником головуючого судді, яка нещодавно звільнилась з посади, беззаперечно з високою імовірністю може викликати у стороннього спостерігача сумніви в неупередженості судді та в об`єктивності ухвалення нею як кінцевого судового рішення, так і проміжних судових рішень. Тому є підстави для відводу з підстави п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

У цьому випадку заявлення самовідводу є ціллю збереження та підвищення авторитету судової системи України, розгляду справи саме на засадах довіри до суду.

З огляду на зазначені обставини, враховуючи наявність передбачених законом підстав для самовідводу, з метою уникнення обставин, що можуть викликати сумніви у неупередженості або об`єктивності судді під час розгляду справи, приходжу до висновку про необхідність задоволення самовідводу та передачі справи до системи автоматизованого розподілу справ для повторного визначення складу суду в порядку ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦПК України, у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 41 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву про самовідвід судді Слободян Н.П. у цивільній справі № 366/1879/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Матеріали цивільної справи передати для визначення складу суду в порядку ст. 33 ЦПК України.

Ухвала за наслідками розгляду питання про відвід (самовідвід) окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя Н.П. Слободян