Справа № 587/2694/24
17 червня 2025 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Вортоломей І. Г., за участю секретаря судового засідання Бондаренко О.М., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,
Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Зазначила, що познайомилась з ОСОБА_7 у 2005 році, він був одружений, спочатку були робочі відносини, а вже з 2007 року близькі. У червні 2007 року він розлучився, а з кінця грудня 2007 року вони з ОСОБА_7 почали проживати разом у його сестри та у неї. Відразу після придбання будинку у вересні 2008 року не проживали в ньому, оскільки не було належних умов для проживання, приводили його до порядку, облаштовували. З квітня 2009 року почали постійно там проживати, вели спільне господарство, мали курей, город, собак. Поки сплачували кредит, то майже нічого не будували, оскільки кошти використовувались на погашення кредиту та сплату аліментів його доньці. Значних спільних покупок у цей період не здійснювали, тому документально підтвердити використання спільних коштів не може. Після того, як чоловік поїхав у 2010 році працювати за кордон, почав отримувати більше коштів, мали змогу робити ремонт в будинку та добудову. Зазначила, що в них був спільний бюджет, який складався з доходу чоловіка, його пенсії та її коштів, оскільки вона також працювала. Свою заробітну плату витрачала на покращення будинку, бо збиралися з чоловіком жити як родина. Хоча офіційно кредит був оформлений на чоловіка, проте всіма виплатами та ремонтами займалися разом. Оскільки чоловік працював за кордоном, то організацією ремонтних робіт займалась вона: замовляла, оформляла, домовлялась. Квитанцій, чеків, інших документів на придбання будівельних матеріалів, виконання будівельних робіт найманими працівниками багато не збереглось, оскільки більшість робіт проводились неофіційно, через знайомих. З дітьми чоловіка спочатку були недружні відносини, потім покращились, спілкувались, діти приїздили до них у гості, завжди вони їх зустрічали, пригощали, вітали зі святами. Будинок та землю оформили на чоловіка у 2013 році, кошти за договором іпотеки, який був укладений з банком Форум на ім`я чоловіка, повністю сплатили у вересні 2016 року.
Представник позивачки ОСОБА_3 адвокат Гурнак С. О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначила, що на момент придбання будинку позивачка з померлим знаходилась у фактичних шлюбних відносинах, будинок придбавався з метою їх спільного проживання, вівся спільний побут, здійснювались спільні витрати.
Відповідачка ОСОБА_4 , яка брала участь в режимі відеоконференції, в судовому засіданні зазначила, що є донькою ОСОБА_6 , з батьком перебувала у гарних стосунках. Про позивачку дізналась після їх одруження, до того її не знала. У її батьків стосунки не склались, тому у 2007 році вони розлучились, позичка не була причиною розлучення. При розлученні від поділу майна батько отримав 10 тис. доларів. Купив будинок, який був у незадовільному стані, тому батько працював за кордоном і робив ремонт. До її повноліття він сплачував аліменти, проте коли вона продовжила навчання в університеті, то на аліменти вже не подавала. З 2007 року батько з позивачкою не жив однією сім`єю, він проживав у своєї сестри близько двох років, після цього поїхав за кордон працювати. З позивачкою вона познайомилась у 2011 році, тісно почали спілкуватися із 2016 року. У будинок в с. Токарі приїздила у 2011-2013 роках, допомагала батьку, привозила те, що він просив, продукти, речі, проте речей позивачки вона там не бачила. У перший рік після придбання будинку батько обробляв город зі своєю сестрою, в подальшому вона не знає. Господарство у нього з`явилось вже після одруження з позивачкою, пам`ятає, що у батька було дві великих собаки, які жили у вольєрі. Батько працював за кордоном, мав пенсію, тому кредит, який отримав для придбання будинку, він сплатив приблизно у 2014-2016 роках, точного часу не пам`ятає. Ремонтні роботи у будинку проводили наймані будівельники, організацією цих робіт займалася позивачка. Після смерті батька залишився будинок, пропонувала вирішити питання спадщини мирним шляхом, проте позивачка звернулась до суду.
Представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Служенко О. В. в судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. Зазначила, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період придбання спірного будинку та земельних ділянок. Та обставина, що ОСОБА_6 уповноважив 05 січня 2012 року позивачку ОСОБА_3 бути його представником з питань проведення перепланування та ремонтно-реконструкційних робіт вказаного житлового будинку у відповідних органах в установленому законом порядку, спільні фотокартки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не є належними доказами, які підтверджують наявність відносин, притаманних подружжю, в період, протягом якого було придбано спірне майно. Позивачкою не надано доказів, підтверджуючих її фінансову спроможність взяти участь у придбанні спірного будинку та двох земельних ділянок, внесення нею грошових коштів та взагалі, наявність будь-яких доходів станом на час придбання спірного нерухомого майна. Жоден свідок не зміг пояснити, яка частина коштів вносилась нею на погашення кредиту. Відсутні в матеріалах справи акти надання послуг та акти виконаних робіт щодо відбудови будинку, який знаходився в незадовільному стані. Будинок та земельні ділянки зареєстровані на праві власності за ОСОБА_6 .
Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги не визнав, оскільки будинок належав батькові та повинен був заповідатись його сестрі відповідачці у справі. Заяву на прийняття спадщини не подавав, оскільки вважав, що будинок належить ОСОБА_4 .
Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їх правовідносини.
Судом встановлено, що 19 червня 2007 року розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 71).
23 вересня 2008 року ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_9 житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельну ділянку під номером АДРЕСА_1 . Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка мають наступну характеристику: літ «А1» - житловий будинок дерев`яний, загальною площею 46,2 кв.м, житловою площею 32,0 кв.м, літ «Б» - сарай, матеріал дошки, літ. «К» - кухня, матеріал - вапняк, літ «З» - сарай, матеріал - дошки, літ. «Ж» - погріб цегляний, літ. «Л» - сарай, матеріал - вапняк, літ. «У» - вбиральня цегляна, №1-4 огорожа, матеріал дошки, метал, шифер; земельна ділянка площею 0,525 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки, зареєстрованого за №2905 (т. 1 а.с. 13-16).
Цього ж дня між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1213 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 2907 (т. 1, а.с. 17-18).
15 жовтня 2011 року укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 72).
Доходи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтверджуються довідкою від 30 березня 2018 року АО «Опытный завод Гидромонтаж» рф, Московская область (рос.), де зазначено що він працював на вказаному підприємстві на різних посадах з 09 червня 2011 року по 09 травня 2012 року, з 25 червня 2012 року по 08 травня 2013 року, з 01 липня 2013 року по 11 травня 2014 року, з 12 травня 2014 року по 09 березня 2015 року та з 20 квітня 2015 року по 08 березня 2016 року, з 18 квітня 2016 року по 12 квітня 2017 року, з 13 квітня 2017 року по 30 березня 2018 року (т. 1 а.с. 74).
У довідці Пенсійного фонд України щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 від 24 квітня 2024 року зазначено розмір заробітної плати та страхових внесків ОСОБА_3 за період роботи з 1998 року по 2001 рік, з 2007 року по 2012 рік, з 2018 року по 2023 рік (т. 1 а.с. 75-79).
У довідці №18 від 17 квітня 2024 року зазначено, що позивачка працює в ОКЗ «Сумське обласне бюро судово-медичної експертизи» на посаді лаборанта відділення судово-медичної цитології з 11 травня 2000 року, та вказано її заробітну плату за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2023 року (т.1 а.с. 80).
З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 7918777 від 13 серпня 2013 року, №7855669 та №7860839 від 12 серпня 2013 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №8637782 від 04 травня 2017 року вбачається, що житловий будинок загальною площею 72 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м. та земельні ділянки під номером АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу належать ОСОБА_6 (т. а.с. 64-70 ).
Згідно з технічним паспортом, виготовленим КП «Сумське бюро технічної інвентаризації» 10 червня 2006 року, з останніми обстеженнями на 08 серпня 2007 року на житловий будинок АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_6 , зазначені такі технічні характеристики житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами: літ. «А-1» - житловий будинок дерев`яний, літ «Б» - сарай, літ. «К» - кухня, літ «З» - сарай, літ. «Ж» - погріб, «Л» - сарай, літ. «У» - вбиральня, №1-4 огорожа. Площа будинку становить 46,2 м2.
В технічному паспорті, виготовленому КП «Сумське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради станом на 08 листопада 2023 року на замовлення ОСОБА_3 , зазначені такі технічні характеристики житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами: літ «А-1» - житловий будинок, а1 - прибудова, а2 - навіс вхідний, літ. «Ж» - погріб, літ. «К» - кухня, літ. «Л» - сарай, літ. «Н» - вольєр, літ. «О» - альтанка, літ. «П» - навіс, №5-9 - огорожа. Загальна площа будинку становить 67,1 м2 (т. 1 а.с. 223-228).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Токарі Сумського району Сумської області помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 73) та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно.
07 листопада 2023 року приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Хоменко О. В. заведена спадкова справа за №339/2023 року після смерті ОСОБА_6 (т. 2 а. с. 4-14). Спадщину ОСОБА_3 та донька померлого ОСОБА_4 прийняли шляхом сумісного проживання та реєстрації разом з померлим. ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини після померлого батька до нотаріальної контори не звертався.
Згідно з довідкою Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області №178/08-08 від 25 жовтня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_6 разом із ним за вказаною адресою були зареєстровані: дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , донька дружини, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не родич, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Бездрицькою сільською радою заповіт від імені ОСОБА_6 не посвідчувався (т. 1 а.с. 215).
Згідно з довідкою Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області №175/08-08 від 24 жовтня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був зареєстрований та постійно проживав разом з дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 216).
Відповідно до довідки з Єдиного державного демографічного реєстру №712757 від 30 липня 2024 року позивачка зареєстрована за вказаною адресою з 19 жовтня 2012 року (т. 1 а.с. 243 зв. б.).
22 квітня 2024 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко О. В. з приводу видачі на її ім`я свідоцтв про право власності на частку майна, придбаного з померлим за час шлюбу, згідно зі ст. 63-70 СК України як дружині, залишивши частку майна для оформлення спадщини за законом спадкоємцям за законом, але їй було відмовлено у зв`язку з належністю майна на праві особистої приватної власності померлому ОСОБА_6 , оскільки вказане майно набуте ним до реєстрації шлюбу (т. 1 а.с. 220-222).
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.
При застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням необхідно розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, необхідно віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізація ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі собою, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою у разі відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; показання свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та інше.
Закон не визначає, які конкретно докази є беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.
Так, ОСОБА_3 , звертаючись до суду із вказаним позовом, обґрунтовувала вимоги тим, що вони зі ОСОБА_6 (спадкодавцем) спільно проживали однією сім`єю як чоловік та дружина з кінця грудня 2007 року, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, в подальшому були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 , але з грудня 2007 року по 14 жовтня 2011 року не перебували у зареєстрованому шлюбі, лише 15 жовтня 2011 року офіційно уклали шлюб. Позивачка та її чоловік працювали та мали спільний бюджет, спільно сплачували кредит, отриманий чоловіком для придбання будинку, вкладали кошти у капітальний та поточний ремонти, перебудову будинку, вели спільне господарство.
Відповідачка заперечувала щодо факту спільного проживання без реєстрації шлюбу позивачки з її батьком упродовж грудня 2007 року по день укладення ними офіційного шлюбу. Тому у сторін виник спір про право, який підлягає вирішенню в порядку загального позовного провадження.
На підтвердження своїх позицій сторони посилаються на покази свідків.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що був знайомим ОСОБА_6 , вони товаришували, познайомилися у 2007 2008 роках, після того ОСОБА_6 купив будинок. Оскільки він займався будівництвом, то на прохання ОСОБА_6 допомагав виконати різні будівельні роботи по будинку. Зазначив, що ОСОБА_6 заробляв кошти в росії, а позивачка організовувала процес будівництва, займалась дизайном, вела господарство. Ремонт робили поступово. ОСОБА_13 саме кошти використовувались на будівництво, йому не відомо, як з`являлись в них кошти, на їх прохання він в свій особистий час допомагав їм із ремонтом. Відомо, що будинок був придбаний у кредит, тому ОСОБА_6 поїхав працювати за кордон.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що є знайомим позивачки та сусідом, йому відомо, що спірний будинок був придбаний восени, рік не пам`ятає, проживати в будинку вони почали з весни, оскільки взимку будинок не був придатний для проживання. Спілкуватися з цією сім`єю почав після придбання ними будинку. До цього їх не знав. Позивачка проживала разом зі ОСОБА_6 , разом вели спільний побут, жили як подружня пара, не сварилися. За період будівництва сина та доньки ОСОБА_6 він не бачив, мама та донька позивачки допомагали на городі. У період будівництва позивачка проживала у будинку, привозила матеріали, винаймала людей. Хто саме, яким чином і за які кошти придбавав будинок, йому не відомо.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки, будинки знаходяться поряд по одній лінії. Із сусідами познайомились пізньою осінню у 2008 року, коли був придбаний будинок, вони не проживали взимку, лише навідувались, оскільки будинок був у незадовільному стані, навесні почали постійно проживати та обробляти город, вести господарство. Поступово почали робити ремонт у будинку, хто саме придбавав будинок, робив ремонт, за які кошти, їй не відомо. Між ними склалися гарні відносини, притаманні сім`ї, разом вели спільний побут, господарство, мирно, без сварок.
Свідок ОСОБА_16 пояснила, що зі ОСОБА_6 познайомилась у 1993 році, були колегами, позивачку знає з 2000 року. У 2007 році вони проживали як сім`я, вели господарство, мали спільний бюджет. У 2008 році ОСОБА_6 придбав будинок, за які кошти їй не відомо. Будинок був у незадовільному стані, тому ОСОБА_6 поїхав працювати за кордон, а позивачка займалась організацією будівництва. Десь у 2010-2011 роках вона з чоловіком приїжджали до них в гості, вони робили ремонт, на той момент облаштованою була лише одна кімната, ремонт робили за спільні кошти.
Свідок ОСОБА_17 пояснив, що зі ОСОБА_6 вони були друзями, познайомились ще у 90-х роках, разом працювали і товаришували сім`ями. З позивачкою познайомився у 2003-2004 роках. ОСОБА_6 та позивачка спочатку зустрічались, потім придбали будинок у кредит, він допомагав ОСОБА_6 обирати будинок, був присутній при отриманні кредиту у банку Форум у розмірі 11 тис. доларів США для його придбання, позивачка при цьому присутня не була. Також для оплати будинку ОСОБА_6 використав кошти від розлучення з першою дружиною. Будинок придбаний лише за його кошти, кошти позивачки до покупки будинку не залучались. У подальшому позивачка допомагала сплачувала кошти в рахунок погашення кредиту. Будинок був у незадовільному стані, тому ОСОБА_6 працював за кордоном, а позивачка організовувала процес будівництва. При придбанні будинку позивачка зі ОСОБА_6 проживали як подружжя, але офіційно одружилися у 2011 році. Діти сплачувати кредит не допомагали.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що з родиною позивачки знайома з 2014 році, коли вони вже були у шлюбі, у їх будинку проводили з чоловіком будівельні роботи. Чоловік допомагав їм з будівництвом починаючи з 2008 року. В якому році було придбано будинок їй не відомо. Позивачка займалась ремонтом, ОСОБА_6 заробляв кошти. Діти ОСОБА_6 участі у будівництві будинку не приймали. Чеки за виконані роботи вони їм не видавали, оскільки працювали не офіційно у свій вільний час. Знає родину позивачки лише з позитивної сторони.
Свідок ОСОБА_19 пояснив, що зі ОСОБА_6 навчалися в одній групі, служили в армії, підтримували стосунки. З позивачкою познайомився після їх шлюбу. З першою дружиною ОСОБА_6 розлучився у 2007 році, жив у батьківському будинку, де проживала його сестра. Для того, щоб проживати після розлучення, придбав будинок у кредит, подробиці цього йому не відомі. У подальшому відомо, що працював за кордоном, заробляв кошти. У позивачки зі ОСОБА_6 були гарні подружні стосунки, з донькою він також підтримував добрі відносини.
Аналогічні пояснення надав свідок ОСОБА_20 .
Свідок ОСОБА_21 пояснила, що ОСОБА_6 є її дядьком та братом її матері. Упродовж близько двох років після розлучення з попередньою дружиною її дядько ОСОБА_6 проживав у АДРЕСА_3 разом з нею та її матір`ю ОСОБА_22 . ОСОБА_3 ніколи за цією адресою не проживала, лише час від часу могла залишитись ночувати, але не вела з ними спільного побуту, не мала в домі особистих речей. Зі своєю донькою відповідачкою у справі у дядька були добрі, теплі відносини. У 2008 році ОСОБА_6 придбав свій власний будинок, частину коштів для придбання будинку він мав, іншу взяв у кредит, з 2009 року почав проживати у своєму будинку. До цього часу проживав з ними у будинку.
У ході судового розгляду позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, зазначили, що спірний житловий будинок та земельні ділянки є спільним сумісним майном, оскільки придбані під час фактичних шлюбних відносин, які притаманні подружжю, а також наполягали на тому, що вказане майно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних грошових та трудових затрат подружжя, тому воно може бути визнане спільним сумісним майном чоловіка та дружини.
Судом встановлено, що позивачка та ОСОБА_6 познайомились у 2005 році, мали близькі стосунки, внаслідок яких у подальшому почали проживати разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.
Позивачка зазначає, що з грудня 2007 року вони почали проживати як подружжя, вести спільне господарство, мати спільний побут та бюджет. Вказаний факт вона доводить письмовими доказами та поясненнями свідків.
Водночас, надаючи оцінку вказаним доказам, суд вважає недоведеним той факт, що подружжя мало фактичні шлюбні відносини, починаючи з грудня 2007 року.
Чеки, квитанції, накладні, договори поставки, страхування, кредиту та інші розрахункові документи, надані на підтвердження факту спільного проживання як чоловіка та дружини, датовані починаючи з 2012 року, коли вже подружжя перебувало у зареєстрованому шлюбі, а тому не є належними доказами доведеності факту проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу за період з грудня 2007 року по 14 жовтня 2011 року, оскільки знаходяться за межами періоду вказаної позовної вимоги.
Аналізуючи покази свідків сторін, суд також вважає, що доводи ОСОБА_3 стосовно періоду їх спільного проживання зі ОСОБА_6 , починаючи з грудня 2007 року, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 пояснили, що є сусідами позивачки, познайомились із їх сім`єю після придбання будинку, до цього з ними знайомі не були. Повідомили, що позивачка з чоловіком почали постійно жити в будинку як сім`я, вести господарство, мати спільний побут наступного року весною після придбання будинку. Тобто весною 2009 року. Зазначили, що взимку вони приїжджали в будинок, але постійно там не проживали через його незадовільний стан. Суд зауважує, що факт спільного періодичного навідування до будинку не свідчить про відносини, притаманні подружжю. Відтак показами свідків не доведено, що в цей період позивачка та ОСОБА_6 спільно проживали, вели спільний побут, мали взаємні права і обов`язки подружжя.
Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 пояснили суду, що позивачка зі ОСОБА_6 перебували у відносинах без реєстрації шлюбу у спірний період, але де саме вони спільно проживали, чи вели спільний побут, чи мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, суду не повідомили, внаслідок чого вказаний факт ними також не доведений.
Навпаки свідок ОСОБА_21 заперечила факт спільного проживання позивачки з її дядьком до літа 2009 року, оскільки він до цього часу сам проживав у їхньому з мамою будинку.
Надані до матеріалів справи спільні фотографії самі по собі не підтверджують факт спільного проживання як чоловіка та дружини, а також з цих світлин не можливо встановити, у який саме період вони зроблені. Фотографії з датами датовані починаючи з 2013 року, тобто вже під час зареєстрованого шлюбу, що не входить до предмету доказування позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Предметом спору є визнання права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок та дві земельні ділянки, придбані ОСОБА_6 23 вересня 2008 року. Позивачка зазначає, що вказане майно є їх спільною сумісною власністю, оскільки придбано під час їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується позивачкою, що будинок і земельні ділянки були придбані ОСОБА_6 .
Для придбання будинку він отримав кредит в банку в розмірі 11 тис. доларів США та уклав іпотечний договір.
Як вбачається з пояснень відповідачки та свідка ОСОБА_17 , окрім кредитних коштів, ОСОБА_6 вклав у придбання будинку кошти, отримані ним після розлучення з попередньою дружиною та власні заощадження від заробітної плати та пенсії.
Суд також бере до уваги пояснення свідка ОСОБА_17 , який зазначив, що ОСОБА_6 з ним обирав будинок та у його присутності укладав кредитний та іпотечний договори, позивачки при цьому з ними не було. Спірне майно придбано за кошти ОСОБА_6 . Позивачка кошти для придбання майна не надавала.
Надані позивачкою докази розміру отриманої нею заробітної плати не свідчать про її фінансову участь у придбанні спірного майна.
Надаючи оцінку вказаним доводам, суд приходить до висновку, що будинок та земельні ділянки придбані за кошти ОСОБА_6 . Факт того, що з грудня 2007 року по день придбання спірного майна позивачка та ОСОБА_6 проживали як чоловік та дружина, вели спільний побут та мали спільний бюджет, який у подальшому використали на придбання спірного майна, позивачкою не доведено.
Суд наголошує на тому, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 підтвердили факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки та ОСОБА_6 з квітня 2009 року по день реєстрації шлюбу - 14 жовтня 2011 року. Факт проживання однією сім`ю у фактичних шлюбних відносинах з грудня 2007 року по березень 2009 року належними та допустимими доказами в судовому засіданні не доведено. Водночас позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в частині визнання факту проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період саме з грудня 2007 року по 14 жовтня 2011 року, заяв про зміну предмету позову в частині періоду спільного проживання не подавали, наполягали на задоволенні вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в межах заявлених вимог. За таких обставини, враховуючи, що обравши способом захисту встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини у межах конкретного періоду, в силу ст.12 ЦПК України позивачка не довела своєї вимоги, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.
Відтак на переконання суду житловий будинок та дві земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , оскільки придбані за власні кошти ОСОБА_6 та у період, який в судовому порядку не доведено, що позивачка зі ОСОБА_6 проживали у фактичних шлюбних відносинах. Тому вимога про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
За аналогічних підстав вимога про визнання за ОСОБА_3 права власності на частку спірного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, яка є похідною від первісних вимог, також задоволенню не підлягає.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, як на підставу позову позивачка також посилалась на ст. 62 СК України, якою зокрема передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В ході розгляду справи також зазначала, що внаслідок її трудових та грошових затрат придбане її чоловіком майно істотно збільшилось у вартості, що передбачає визнання його об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частини першої статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
При цьому, відповідно до частини сьомої статті 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Аналіз наведених вище норм права дозволяє прийти до висновку про те, що за загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.
Варто зауважити, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:
1) час набуття такого майна;
2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);
3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.
Поряд з цим, Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Виходячи з практики Європейського Суду, зі змісту статті 62 СК України слідує, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.
Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.
Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.
Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.
Тобто, істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.
Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.
У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.
Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.
Тому, при посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач має довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині визнання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельних ділянок площею 0,1213 га та 0,0525 га, спільною сумісною власністю подружжя, а також визнання за позивачем права власності на 1/2 частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя вказаних об`єктів остання вказує, що в спірному будинку за час шлюбу був зроблений капітальний ремонт, будинок збільшився у розмірах та покращився загальний стан, виконано ряд покращень в будинку, майже повністю його перебудовано та відремонтовано. На підтвердження вказаних обставин позивачем долучений до позову перелік робіт, матеріалів, чеки, квитанції щодо проведення покращення у будинку, фото, технічні паспорти на житловий будинок.
Відтак суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявні технічні паспорти, які вказуються на те, що будинок дійсно збільшився за розмірами, однак відсутні докази того, який стан мав будинок на момент його придбання, на скільки збільшилась його вартість на момент розгляду справи, чи відбулось істотне збільшення вартості внаслідок спільних дій та витрат. Вказані питання потребують спеціальних знань, які вирішуються шляхом проведення оціночної експертизи. Вказаних доказів матеріли справи не містять та клопотання щодо проведення вказаної експертизи в ході розгляду справи позивачем та її представником не заявлено.
Таким чином, суд констатує, що позивачка в ході розгляду справи не довела того, що вартість спірного майна житлового будинку та земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 істотно збільшилось саме у результаті їх спільної або її особистої трудової та грошової участі у здійсненні переобладнання, добудов та проведення ремонтних робіт під час шлюбу, а сам факт перебування сторін у шлюбі на момент здійснення реконструкції, будівництва, ремонтних робіт спірного майна не є підставою для визнання такого майна спільним майном подружжя.
При цьому суд погоджується з тим, що в ході судового розгляду позивачка документально підтвердила, що майновий стан подружжя в період перебування у шлюбі дозволяв виконати покращення спірного майна.
Однак, вказана обставина за відсутності письмових доказів фактичної участі сторін власними коштами в покращенні спірного майна та істотності збільшення вартості майна не свідчить про віднесення такого майна до об`єктів спільної сумісної власності.
Підсумовуючи вищевикладене, на переконання суду позовна вимога щодо визнання факту проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу за період з грудня 2007 року по 14 жовтня 2011 року не доведена позивачкою під час судового розгляду справи, позовна вимога про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя також не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, вимога про визнання права власності на частку вказаного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,за ОСОБА_3 , є похідною від первісних вимог, тому також не підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою не доведено обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог.
Керуючись ст. ст. 16, 377, 1216-1218, 1261, 1267, 1268, 1296 ЦК України та ст. ст. 4, 5, 10, 15, 60, 89, 259, 263-265,315-319 ЦПК України, суд

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27 червня 2025 року.

Суддя І. Г. Вортоломей