Провадження №2/523/419/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участю секретаря - Березніченко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи

Адвокат Черкашин І.І. діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами в яких просить встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 її батьком ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2006р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний у 2012р. Від шлюбу у них народилася дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за твердженням позивача проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Мати дитини, ОСОБА_2 не проживає разом з ними, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, не відвідує її, не цікавиться її життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не приймає жодної участі у матеріальному забезпечені. Натомість він, як батько, самостійно займається вихованням та забезпеченням неповнолітньої дитини.

Встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, позивач пов`язує з необхідністю отримання права на відстрочку від призиву, зокрема шляхом надання рішення суду до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що передбачено п.5 постанови КМУ №560 від 16.05.2024р. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

ОСОБА_2 не скористалася своїми процесуальними правами, відзив та /або пояснення на позовну заяву до суду не направила.

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району направив до суду лист в якому послався у вирішені виниклого спору на розсуд суду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснень по справі не надав.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі

Ухвалою судді 07.10.2024р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

11.11.2025р. до суду надійшов лист органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про вирішення виниклого спору на розсуд суду, з урахуванням інтересів дитини.

Ухвалою суду від 10.12.2024р. за клопотанням представника позивача витребувані відомості з перетину державного кордону відповідачем та місця її фактичного перебування.

Ухвалою суду від 20.03.2025р. за клопотанням представника позивача доручено Ленінському районному суду м. Запоріжжя допитати свідка.

Ухвалою суду від 12.06.2025р. закрито підготовче провадження у справі з призначенням розгляду справи за участю сторін.

ІІІ. Позиції сторін

ОСОБА_1 в призначене судове засідання не з`явився. Від його представника адвоката Надворної О.С. до суду надійшла заява в якій вона підтримуючі позовні вимоги, просить провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в призначене судове засідання не з`явилася. Приймаючи до уваги, що остання відома адреса місця проживання (перебування) відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території (АР Крим), її виклик у судові засідання провадився у відповідність до статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», через оголошення на офіційному веб сайті Судової влади України.

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, ІНФОРМАЦІЯ_1 не забезпечили участі своїх представників у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

За письмовою згодою представника позивача, за відсутності відзиву на позовну заяву та неповажною неявкою відповідача у судове засідання, справу розглянуто в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.06.2006р. перебували у зареєстрованому шлюбі.

В шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Алуштинського міського суду АР Крим від 09.07.2012р. (справа №0101/2702/2012), яке набрало законної сили 02.10.2012р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний.

Позивач, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2023р. у справі № 523/10966/23 задоволений позов ОСОБА_1 , наданий дозвіл на реєстрацію місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем реєстрації та проживання її батька ОСОБА_1 , без згоди її матері - ОСОБА_2 .

На теперішній час неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 31.01.2024р. зареєстрована в буд. АДРЕСА_1 , тобто за місцем реєстрації свого батька ОСОБА_1 .

Згідно відповіді Центру оброки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 10.12.2024р. ОСОБА_2 останній раз, 19.06.2021р., виїхала за межі України через пункт кордону КПВВ «Чонгар (Салькове)» та на територію України з того часу не поверталася.

Відповіддю з Міністерства соціальної політики від 10.12.2024р. підтверджено, що ОСОБА_2 не є внутрішньо переміщеною особою.

Відповідно до довідки Запорізької спеціалізованої школи Запорізької міської ради Запорізької області від 13.09.2024р. за час начання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , мати до школи не приходила, батьківські збори не відвідувала, не спілкувалася з вчителями, класним керівником, не цікавилась фізичним та інтелектуальним розвитком дітей.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 , в порядку окремого судового доручення Ленінським районним судом м. Запоріжжя підтвердила факт постійного проживання ОСОБА_3 разом з її батьком ОСОБА_1 та його одноосібного її виховання без участі матері.

Зазначені обставини підтвердила опитана в тому ж порядку на підставі статті 171 СК України неповнолітня ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з повною заявою позивач визначає, що саме він самостійно займається утриманням та вихованням неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі її матері, яка в свою чергу не проживає разом з ними, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, не відвідує її, не цікавиться її життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не приймає жодної участі у матеріальному забезпечені.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи

Згідно частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 141, 151 СК України передбачено, що за якими, мати, батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків, щодо дитини; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно з частинами другої, восьмої, дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частиною першою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20) вказано, що розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №320/948/18, (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

У заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України).

Позивач, звертаючись в судовому порядку з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання ним малолітнього дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначає мету встановлення такого факту задля отримання відстрочки від призиву.

За пунктом 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції чинній на час розгляду справи, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Водночас слід зауважити, що саме по собі встановлення судом факту самостійного виховання дитини батьком не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто, від встановлення вказаного факту не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього, у тому числі і надання відстрочки від призиву.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 року у справі №462/5368/16-ц зауважила, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог, тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені статті 150 СК України, а їх права щодо виховання дитини закріплені у статті 151 СК України.

Так, за приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За положеннями частини четвертої статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Стаття 157 СК України визначає порядок вирішення батьками питань щодо виховання дитини.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей.

У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Закон не передбачає обов`язку підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні шляхом встановлення юридичного факту в судовому порядку. Натомість, такий факт може бути встановлений та підтверджений за рішенням суду в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

За змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі пункту 2 частини першої статті 164 СК України. Тобто, встановлення окремим судовим рішенням юридичного факту, який згодом може бути використаний під час вирішення спору про право матеріальне, в даному випаду, при позбавленні батьківських прави, є недопустимим та суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

В умовах особливого періоду (воєнного стану) не можна допускати зловживання процесуальними правами шляхом застосування способів захисту сімейних прав, інтересів дитини тощо з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби).

Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані у справі докази, як кожен окремо та і у їх сукупності, з урахуванням норм права, які регулюють виниклі правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення в судовому порядку факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, як ефективного способу порушеного, невизнаного права ОСОБА_1 .

При таких обставинах позовна заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню у повному обсязі.

VІ. Судові витрати

Згідно статті 141 ЦПК України внаслідок відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.12,81,141,263,280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком залишити без задоволення у повному обсязі.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп: НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ;

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа:

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, , м. Запоріжжя, вул. Бородінська, буд.1А.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .

Заочне рішенням може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання рішення суду.

Повне рішення складено 26 червня 2025р.

Суддя