Провадження № 2/932/3855/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Панчоха В.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування вимог вказала, що 26.04.1985 року вона вступила в шлюб з відповідачем. Під час перебування в шлюбі вони за спільні кошти за договором купівлі-продажу від 27.02.1997 року, посвідченого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 3-577, придбали квартиру АДРЕСА_1 . За їх спільним рішенням з відповідачем останній був зазначений у вказаному договорі купівлі-продажу квартири в якості «Покупця». Цю квартиру вони придбали з метою в подальшому оформити право власності за їхньої спільною з відповідачем донькою ОСОБА_3 , з моменту її одруження. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.1999 року по справі №2-314/1999 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. В листопаді 2016 року їй стало відомо про те, що 12.01.1998 року відповідач таємно від неї на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Якубою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 168, відчужив їх квартиру на користь своєї матері ОСОБА_4 , що змусило її звернутися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання угоди недійсною. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.01.2018 року по справі № 200/19766/16-ц, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.01.2019 року, у задоволені позову їй було відмовлено. Постановою Верховного Суду від 15.01.2020 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська суду від 26.01.2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30.01.2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.04.2022 року у справі № 200/19766/16-ц був визнаний недійсним договір купівлі-продажу, квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Якубою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 168. Після прийняття Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська рішення від 01.04.2022 року у справі № 200/19766/16-ц про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 12.01.1998 року, відновилося їх з відповідачем право поділу спільної сумісної власності на спірну квартиру. Тому просить суд ухвалити рішення, яким розділити між нею та відповідачем спільну сумісну власність - квартиру АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на 1/2 частину цієї квартири, а також визнати право власності на 1/2 частину цієї квартири за ОСОБА_2 . Стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 6995 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належними чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, а також надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.04.2022 року по справі № 200/19766/16-ц було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12.01.1998 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Якуба О.А. та зареєстрований в реєстрі за №168.

Цим рішенням, зокрема, встановлені наступні обставини.

26.04.1985 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб.

На підставі договору купівлі-продажу від 27.02.1997 року, посвідченого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим номером № 3-577, ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 .

12.01.1998 року ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Якубою О.А., відчужив квартиру АДРЕСА_1 своїй матері ОСОБА_4 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.1999 року по цивільній справі № 2-314/1999 було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до положень статті 16 Закону України «Про власність» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

За змістом статті 23 КпШС Української РСР майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Аналогічні норми містить СК України та ЦК України.

Враховуючи те, що письмова згода ОСОБА_1 на відчуження ОСОБА_5 належної подружжю на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 , відсутня, а тому договір про відчуження відповідачем нерухомого майна суперечить нормам статті 23 КШС Української РСР та є недійсним.

Рішення набрало законної сили 01.03.2023 (а.с.15-17, 63-67).

Отже, рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.04.2022 року по справі № 200/19766/16-ц, що набрало законної сили, встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить колишньому подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З часу набрання законної сили рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.04.2022 року по справі № 200/19766/16-ц право власності на квартиру АДРЕСА_1 за іншими особами не реєструвалося, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.02.2025 (а.с. 59).

Відповідно до ст.60 СК України, який діє на теперішній час, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , є спільною сумісною власністю сторін, оскільки вона була куплена у період шлюбу між сторонами, та враховуючи, що ця квартира є неподільним майном, суд вважає, що позовні вимоги щодо поділу майна підлягають задоволенню і за кожною із сторін має бути визнано право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2495 грн.

На підставі ст.ст.60, 61, 69, 70, 71 СК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , про визнання права власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2495 (дві тисячі чотириста дев`яносто п`ять) грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23.05.2025.

Суддя О.А. Рибкін