Справа № 139/372/23
Провадження № 22-ц/801/1239/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 рокуСправа № 139/372/23 м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г.,

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Радамовського Миколи Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 20 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Коломійцевої В. І. в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в суд із позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами об`єктами права спільної сумісної власності членів сім`ї та визначення часток у спільній сумісній власності кожного з них.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка ОСОБА_3 та третя сторона у справі ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 1978 року та проживали разом із ОСОБА_5 , як члени сім`ї голови колгоспного двору по серпень 1979 року. За час спільного проживання у них народилась дочка позивачка у справі ОСОБА_6 .

Оскільки сімейні стосунки між подружжям не склались, діючи в інтересах неповнолітньої на той час дочки, ОСОБА_3 , звернулась до Мурованокуриловецького районного суду із вимогою про виділення на користь дитини, як члена колгоспного двору 1/3 частки майна. Вказаний позов було задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь дитини грошову компенсацію у сумі 773 крб.

Отримавши вказані кошти, ОСОБА_3 21 травня 1980 року за 1 000 крб придбала житловий будинок житловою площею 13,10 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 , який оформила на своє ім`я.

23 липня 1980 року шлюб між подружжям ОСОБА_7 було розірвано.

Із 1998 року ОСОБА_2 почав проживати з ОСОБА_8 як чоловік та дружина у вищевказаному домоволодінні ОСОБА_3 , а 02 березня 1999 року вини зареєстрували шлюб. У шлюбі мають двох дітей та сина позивачки від першого шлюбу.

Починаючи з 2010 року, оскільки ОСОБА_3 постійно перебувала за кордоном, у період її відсутності позивачі здійснювали утримання будинку та проводили оплату спожитих комунальних послуг.

На той час будинок був старої забудови (1917 року) та з часом приходив у непридатний для використання стан, а тому потребував здійснення поліпшень та поточного ремонту.

Маючи бажання здійснити поліпшення та реконструкцію будинку шляхом збільшення його загальної та житлової площі, позивачі за період спільного проживання у вказаному домоволодінні однією сім`єю із відповідачкою в період з 2000 по 2019 рік придбавали будівельні матеріали та здійснювали капітальне будівництво житлового будинку.

Так, у 2000 році придбано за власні кошти будівельний камінь та здійснено будівництво фундаменту під верандою; у 2001 році здійснено будівництво веранди з навісом, придбано шифер для накриття веранди, проведені власними силами ОСОБА_2 ремонтні роботи в середині та зовні будинку, придбано будівельні матеріали та здійснено заливку підлоги у веранді; у 2002 році проведено монтування огорожі навколо домоволодіння; у 2003 році проведено ремонтні роботи в житловому будинку та здійснено перенесення огорожі; за 2004-2019 роки придбано за власні кошти будівельні матеріали та здійснено власними силами позивачів перепланування у приміщенні веранди, шляхом облаштування в окреме приміщення санвузла з ванною та вбиральнею, здійснено підведення води до будинку, монтування каналізації, водовідведення, здійснено заміну стіни в будинку на цегляну, здійснено ремонтні роботи в будинку з переобладнання опалення, здійснено будівництво господарських приміщень (сараїв), здійснено перебудову господарських приміщень на літню кухню з житловою кімнатою, підведено воду у приміщення літньої кухні, здійснено ремонтні роботи у веранді літньої кухні та в літній кухні, придбано цеглу, проведено ремонтні роботи у будинку (перепланування кімнат), здійснено будівництво гаражної будівлі, здійснено капітальне будівництво житлового будинку, шляхом будівництва другого поверху, який складається з житлової кімнати та мансарди, здійснено заміну стін будинку та покрівлі, здійснено утеплення будинку та будівництво вбиральні на вулиці, здійснено облаштування прибудинкової території (подвір`я).

Крім того, за період проживання в домоволодінні позивачами спільно було висаджено кущі малини - 7 рядів по 20 метрів, лозу винограду - 3 ряди по 20 метрів, висаджено виноград на подвір`ї та облаштовано конструкцію під виноград. За власні кошти було придбано та висаджено на прибудинковій земельній ділянці дерева яблунь, груш, черешні, сливи, вишні.

У листопаді 2021 року ОСОБА_3 повернулась із-за кордону та почала влаштовувати сварки із позивачами, перешкоджаючи їм проживати у житловому будинку та виганяти всю їх сім`ю.

У серпні 2022 року їм стало відомо, що ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на домоволодіння, що по АДРЕСА_2 . Маючи намір відшкодувати витрачені на ремонт та будівництво домоволодіння кошти, 11 листопада 2022 року позивачі звернулись із відповідною вимогою до суду, де в судовому засіданні було фактично встановлено, що за період 2000-2019 років власними силами та за спільні кошти позивачів та відповідачки було проведено реконструкцію та капітальний ремонт будинку, будівництво господарських будівель в домоволодінні.

Оскільки рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 18 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог позивачам відмовлено, за заявою ОСОБА_3 всі члени сім`ї позивачів зняті з реєстрації місця проживання.

Позивачі зазначають, що вказаний будинок було придбано ОСОБА_3 , зокрема, за кошти у розмірі 773 крб, які належали ОСОБА_8 за рішення суду, що є більшою частиною вартості домоволодіння, однак не заперечують щодо рівності часток всіх членів сім`ї, оскільки за рахунок спільних коштів та спільної праці домоволодіння в цілому збільшилось у своїй вартості.

Покликаючись на викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у заявленому позові з урахуванням збільшених позовних вимог просили суд:

- скасувати за ОСОБА_3 державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ. «А», загальною площею 80,4 кв. м, житловою 57 кв. м, мансарди літ «А1», прибудови до будинку літ. «А2», тамбура літ «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «Б1», гаража прибудови літ «Б2», сараю прибудови літ. «Б3», сараю прибудови «Б4», козирка літ. «б», погребу літ «В», сараю літ «Г», вбиральні літ. «Д», літнього душу літ. «Е», ворота «І», хвіртки «2», огорожі «3», огорожі «4», огорожі «5», що розташовані по АДРЕСА_2 ;

- припинити за ОСОБА_3 право власності на вказаний житловий будинок;

- визнати вказаний житловий будинок спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- визначити, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить по 1/3 частині вказаного житлового будинку;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачів 1/3 частину коштів за виконані ними будівельні роботи та понесені витрати на придбання будівельних матеріалів, використаних під час капітального ремонту вказаного житлового будинку у сумі 1 386 412,53 грн;

- вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 20 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що право власності на житловий будинок оформлене виключно на ОСОБА_3 без будь-яких згадок про вчинення дій в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , документів, які б підтверджували, що купівля була здійснена саме на гроші дитини, немає. Відтак право власності на житловий будинок станом на дату його придбання по АДРЕСА_3 належало ОСОБА_3 , з огляду на це позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Належними та допустимими доказами доведено, що ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком здійснювали ремонт будинку, купували будівельні матеріали та оплачували ремонтні роботи. Вказаний факт відповідачем не спростовано.

Натомість позивачами не надано доказів того, яку частину проведених робіт, матеріалів та устаткування, які використані для поліпшення було виконано та придбано саме ними, що не дає суду можливості визнати, яка саме частка є спільною сумісною власністю робіт, матеріалів та речей, що підлягає поділу.

Позивачами не було надано належних, допустимих та достовірних доказів, що вони проживаючи у шлюбі за власні кошти провели ремонтні та будівельні ремонти у належному на праві власності відповідачеві житловому будинку та затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК України обов`язок. А тому, у них відсутнє право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить ОСОБА_3 , та підстави для визнання за ними права власності на частку цього будинку.

Оскільки суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 в законний спосіб набула права власності на спірний житловий будинок та відповідно до закону здійснила його реєстрацію, підстав для скасування за нею державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок та припинення за нею права приватної власності немає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, представник позивачів подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Копаничук С. Г.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 квітня 2025 року матеріали справ витребувано із суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 квітня 2025 року апеляційну скаргу було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 травня 2025 року справу призначено до розгляду на 12 червня 2025 року о 10 год 00 хв., в подальшому у розгляді справи було оголошено перерву до 19.06.2025 року о 10 год. 20 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.

На переконання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки вони спільно з відповідачкою як члени сім`ї власника будинку, за усною домовленістю, за спільні кошти та спільною працею провели капітальний ремонт житлового будинку, значно збільшивши його загальну та житлову площу, здійснили поліпшення та побудували господарські будівлі і споруди, внаслідок чого збільшилась вартість домоволодіння в цілому, це майно є їх спільною сумісною власністю, а частки їхні рівні.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні позивачі та їх представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Із 13 серпня 1978 року по 23 липня 1980 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витягами із Державного реєстру актів цивільного стану (а. с. 9, 10, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 12 травня 2022 року (а. с. 7, том 1).

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 30 серпня 1979 року позов ОСОБА_3 було задоволено та вирішено виділити на неповнолітню ОСОБА_8 1/3 частину житлового будинку, головою якого є ОСОБА_5 та стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію в сумі 773 крб (а. с. 13, том 1).

21 травня 1980 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_9 житловий будинок по АДРЕСА_4 , житловою площею 13,10 кв. м за 1 000 крб (а. с. 15-16, том 1).

19 січня 1981 року державним нотаріусом Питель М. С. за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок, запис № 716 (зворот а. с. 16, том 1).

Відповідно до відомості внутрішніх замірів і розрахунку площі приміщень по домоволодінню АДРЕСА_5 його загальна площа станом на 29 квітня 1972 року становила 36,15 кв. м, із яких житлова площа 13,10 кв. м (а. с. 47-48, том 1).

Рішенням Мурованокуриловецької селищної Ради народних депутатів від … січня 1994 року № 1 вулицю імені КПРС було перейменовано на вулицю імені Руданського (а. с. 14, том 1).

02 березня 1999 року ОСОБА_8 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 . Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_10 (а. с. 8, том 1).

Як видно із технічного паспорту на будинок АДРЕСА_2 станом на 04 лютого 2022 року загальна площа будинку становить 80,4 кв.м, із них 57,0 кв. м житлова площа, 20,1 кв. м допоміжна (підсобна), 3,3 кв. м літні, неопалювані приміщення (а. с. 23-26, том 1).

21 липня 2022 року за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 загальною площею 80,4 кв. м, з яких 57 кв. м житлова площа. Будинок розташований на земельній ділянці із кадастровим номером :01:003:0092, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 29 березня 2019 року (а. с. 83-84, том 1).

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області у справі № 139/796/22 від 18 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , неповнолітня ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , до ОСОБА_3 про стягнення коштів було відмовлено (а. с. 19-22, том 1).

У справі було проведено судову оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизи, за результатами якої було складено висновок експерта № СЕ-19/102-23/12201-БТ від 31 жотвня 2024 року (а. с. 128-164, том 1), відповідно до якого:

1. На підставі проведеного дослідження, з урахуванням наданих матеріалів було визначено ринкову вартість житлового будинку літ. «А», загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 57 кв. м, мансарди літ. «Al», прибудови до будинку літ. «А2», тамбура літ. «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «Б1», гаража прибудови літ. «Б2», сараю прибудови літ. «БЗ», сараю прибудови літ. «Б4», козирка літ. «б», погребу літ. «В», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «Д», літнього душу літ. «Е», воріт «І», хвіртки «2», огорожі «З», огорожі «4», огорожі «5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , яка в цілому станом на час проведення дослідження становить 805 812,00 грн.

2. 1/3 частина від ринкової вартості житлового будинку літ. «А», загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 57 кв. м, мансарди літ. «Al», прибудови до будинку літ. «А2», тамбура літ. «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «Б1», гаража прибудови літ. «Б2», сараю прибудови літ. «БЗ», сараю прибудови літ. «Б4», козирка літ. «б», погребу літ. «В», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «Д», літнього душу літ. «Е», воріт «І», хвіртки «2», огорожі «З», огорожі «4», огорожі «5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , станом на час проведення дослідження становить 268 604,00 грн.

3. На підставі проведеного дослідження, з урахуванням наданих матеріалів було встановлено перелік та об`єм фактично виконаних робіт в житловому будинку літ. «А», загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 57 кв. м, мансарди літ. «A1», прибудови до будинку літ. «A2», тамбура літ. «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «Б1», гаража прибудови літ. «Б2», сараю прибудови літ. «БЗ», сараю прибудови літ. «Б4», козирка ліг. «б», погребу літ. «В», сараю л. «Г», вбиральні літ. «Д», літнього душу літ. «Е», воріт «І», хвіртки «2», огорожі «3», огорожі «4», огорожі «5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , які відображено у локальному кошторисі на будівельні

роботи № 02-01-01 у додатку 2 до цього висновку експерта.

4. Загальна вартість фактично виконаних робіт в житловому будинку літ. «А», загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 57 кв. м, мансарди літ. «A1», прибудови до будинку літ. «A2», тамбура літ. «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «БІ», гаража прибудови літ. «Б2», сараю прибудови літ. «БЗ», сараю прибудови літ. «Б4», козирка літ. «б», погребу літ. «В», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «Д», літнього душу літ. «Е», воріт «I», хвіртки «2», огорожі «3», огорожі «4», огорожі «5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , станом на час проведення дослідження становить 2 616 063,60 грн.

5. Перелік будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, а також інших ресурсів, використаних при виконанні будівельних робіт в житловому будинку літ. «А», загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 57 кв. м, мансарди літ. «Al», прибудови до будинку літ. «А2», тамбура літ. «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «Б1», гаража прибудови літ. «Б2», сараю прибудови літ. «БЗ», сараю прибудови літ. «Б4», козирка літ. «б», погребу літ. «В», сараю літ. «І», вбиральні ліг. «Д», літнього душу ліг. «Е», воріт «І», хвіртки «2», огорожі «3», огорожі «4», огорожі «5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , відображено у підсумковій відомості ресурсів у додатку 3 до цього висновку експерта.

6. Вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних при виконанні будівельних робіт у житловому будинку літ. «А», загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 57 кв. м, мансарди літ. «Al», прибудови до будинку літ. «А2», тамбура літ. «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «Б1», гаража прибудови літ. «Б2», сараю прибудови літ. «БЗ», сараю прибудови літ. «Б4», козирка літ. «б», погребу літ. «В», сараю літ. «І», вбиральні літ. «Д», літнього душу літ. «Е», воріт «і», хвіртки «2», огорожі «3», огорожі «4», огорожі «5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , з урахуванням ПДВ становить 1 543 174 грн.

На а. с. 85-96 копії квитанцій за придбані будівельні матеріали.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Членів сім`ї пов`язують взаємні права та обов`язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім`ї.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Відповідно до положень ст. 64 ЖК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Із матеріалів справи встановлено, що 21 травня 1980 року відповідачка ОСОБА_3 придбала спірний будинок, у який заселилася зі своєю дочкою позивачкою ОСОБА_1 , якій на той час виповнилося два роки.

Тобто ОСОБА_1 вселилася у спірний будинок як член сім`ї власника будинку.

Після укладення шлюбу у 1999 році із ОСОБА_2 , сім`я позивачів за згодою власника продовжила проживати у вказаному будинку та постійно проживає у ньому до цього часу, що не заперечується сторонами. Таким чином ОСОБА_2 набув статусу члена сім`ї ОСОБА_3 .

Починаючи з 2010 року відповідачка ОСОБА_3 постійно перебувала за кордоном, періодично повертаючись на короткий період додому. На час її відсутності утриманням будинку займалися позивачі.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин чинним був ЗУ «Про власність» від 07 лютого 1991 року № 697-XII, ст. 17 якого було урегульовано, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Аналогічним є зміст ч. 4 ст. 368 ЦК України, відповідно до якої майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що за період проживання у спірному домоволодінні однією сім`єю разом із ОСОБА_3 з 2000 року по 2019 рік ними спільною працею та коштами було здійснено поліпшення та реконструкцію будинку, за рахунок чого збільшилася його загальна та житлова площа, а саме:

2000 рік придбано за власні кошти будівельний камінь та здійснено будівництво фундаменту під верандою;

2011 рік здійснено будівництво веранди з навісом, придбано шифер для накриття веранди, проведені власними силами ОСОБА_2 ремонтні роботи всередині та зовні будинку, придбано будівельні матеріали та здійснено заливку підлоги у веранді;

2002 рік проведено ОСОБА_2 з дружиною монтування огорожі навколо будинку;

2003 рік проведено ремонтні роботи в житловому будинку та здійснено перенесення огорожі;

2004 рік 2019 рік придбано за власні кошти будівельні матеріали та здійснено власними силами ОСОБА_15 разом з ОСОБА_1 перепланування у приміщенні веранди, шляхом облаштування в окреме приміщення санвузла з ванною та вбиральнею, здійснено підведення води до будинку, монтування каналізації, водовідведення, здійснено заміну стіни в будинку на цегляну, здійснено ремонтні роботи в будинку з переобладнання опалення, здійснено будівництво господарських приміщень (сараїв), здійснено перебудову господарських приміщень на літню кухню з житловою кімнатою, підведено воду у приміщення літньої кухні, здійснено ремонтні роботи у веранді літньої кухні та в літній кухні, придбано цеглу, проведено ремонтні роботи у будинку (перепланування кімнат), здійснено будівництво гаражної будівлі, здійснено капітальне будівництво житлового будинку, шляхом будівництва другого поверху, який складається з житлової кімнати та мансарди, здійснено заміну стін будинку та покрівлі, здійснено утеплення будинку та будівництво вбиральні на вулиці, здійснено облаштування прибудинкової території (подвір`я).

При цьому із матеріалів справи вбачається, що загальна площа спірного будинку за рахунок проведених ремонтних та будівельних була суттєво збільшена із 36,15 кв. м (13,10 кв м з яких житлова площа) до 80,4 кв. м (57 кв. м з яких житлова площа).

У ході апеляційного розгляду справи у судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 підтвердила, що проведення ремонтних та будівельних робіт у спірному домоволодінні фактично здійснювалося за її згоди, будівельні матеріали придбавалися як за її кошти, так і за кошти позивачів. Також, ОСОБА_3 підтвердила, що ремонтні та будівельні роботи здійснювалися безпосередньо ОСОБА_2 , при цьому відповідач вказала, що проведення певних робіт вона не погоджувала.

Отже, судом встановлено, що проведення ремонтних та будівельних робіт у спірному домоволодінні фактично здійснювалося за спільні кошти та за згодою відповідача ОСОБА_3 і протягом всього часу їх виконання, вона не заявляла вимог про їх припинення.

Окрім того рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року у справі № 139/796/22 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , неповнолітня ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , до ОСОБА_3 про стягнення коштів за проведений ремонт в житловому будинку, будівництво господарських споруд та благоустрою двору було встановлено, що:

- в будинку ОСОБА_3 , в якому як члени сім`ї власника будинку проживають позивачі разом з дітьми в період з 2000 по 2019 роки проводились ремонтно-будівельні роботи та часткова реконструкція будинку, в якому приймали участь позивачі як члени сім`ї власника;

- позивачі та їх діти є членами сім`ї відповідача ОСОБА_3 , по теперішній час проживають разом з останньою у її будинку;

- власною працею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був проведений комплекс ремонтно-будівельних робіт у будинку по АДРЕСА_2 , що належить до категорії капітального ремонту будівлі. Ремонт проводився за згодою власниці, яка будь-яких заперечень щодо його проведення не заявляла.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року зазначено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону «Про власність», ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Як трудові затрати, необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність членів сім`ї. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд виснує, що оскільки спільною трудовою діяльністю та спільними грошовими коштами протягом тривалого часу за згодою власника домоволодіння ОСОБА_3 , нею та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було здійснено капітальний ремонт будинку АДРЕСА_2 , внаслідок чого площа (зокрема житлова) домоволодіння суттєво збільшилася, що у ході апеляційного перегляду було підтверджено відповідачкою, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання частини спірного будинку спільною сумісною власністю ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а доводи апеляційної скарги у цій частині частково є підставними.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 часток у спільній сумісній власності, то апеляційний суд виходить із такого.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін.

Як зазначалося, відповідно до технічної документації на момент придбання ОСОБА_3 спірного будинку, його загальна площа становила 36,15 кв. м, 13,10 кв м з яких житлова площа. У результаті проведених ремонтних та будівельних робіт спільною трудовою діяльністю членів сім`ї ОСОБА_3 та їх грошовою участю загальна площа будинку збільшилася до 80,4 кв. м, з яких житлова площа становить 57 кв. м.

Отже, можна констатувати, що ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності належить 9/20 частки спірного будинку, яка була придбана нею за договором купівлі-продажу від 21 травня 1980 року, відтак 11/20 частки слід визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і вказана частка будинковолодіння підлягає поділу між ними у рівних частках, як така, що набута за рахунок їх спільної трудової діяльністі та спільних грошових коштів.

Таким чином, позовні вимоги про визнання часток у спільному сумісному майні членів сім`ї слід задовольнити частково, визначивши за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 11/60 частки будинку.

З огляду на викладене, підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок літ. «А», загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 57 м. кв., мансарди літ «А1», прибудови до будинку літ. «А2», тамбура літ «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «Б1», гаража прибудови літ «Б2», сараю прибудови літ. «Б3», сараю прибудови «Б4», козирка літ. «б», погребу літ «В», сараю літ «Г», вбиральні літ. «Д», літнього душу літ. «Е», ворота «І», хвіртки «2», огорожі «3», огорожі «4», огорожі «5», що розташовані по АДРЕСА_2 , та припинення за ОСОБА_3 права власності на вказаний житловий будинок.

Водночас, апеляційний суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 1/3 частини коштів за виконані позивачами будівельні роботи та понесені ними витрати на придбання будівельних матеріалів, використаних під час капітального ремонту та будівництва у розмірі 1 386 412,53 грн, оскільки такі вимоги є взаємовиключними при визнанні будинковолодіння спільною сумісною власністю членів сім`ї.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Подаючи позов у 2023 році, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як фізичні особи заявляли чотири позовні вимоги, дві з яких мають майновий характер, а решта немайновий.

Відповідно до пп. 1, 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви:

- майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У справі було проведено судову оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизи, за результатами якої було складено висновок експерта № СЕ-19/102-23/12201-БТ від 31 жотвня 2024 року (а. с. 128-164, том 1).

Ціна позову у цій справі для кожного з позивачів становить 1 655 016,53 грн (268 604 грн розмір 1/3 частки спірного житлового будинку, 1 386 412,53 грн вартість будівельних робіт та понесених позивачами витрат на придбання будівельних матеріалів, використаних під час капітального ремонту спірного житлового будинку).

Отже, з урахуванням заявленої ціни позову, прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році, встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у розмірі 2 684 грн, кожен із позивачів за подання позову мав сплатити судовий збір у загальному розмірі 15 567,20 грн, з яких 2 147,20 грн (2 684 грн х 0,4 х 2) судовий збір за дві вимоги немайнового характеру, 13 420 грн (2 684 грн х 5, що є крайньою верхньою межею) судовий збір за дві вимоги майнового характеру.

Як встановлено із матеріалів справи, при поданні позову позивачі сплатили по 1 073,60 грн судового збору (а. с. 29, том 1), а тому із них на користь держави слід достягнути по 14 493,60 грн судового збору за подання позовної заяви до суду.

Водночас за результатами апеляційного перегляду справи вимоги позовної заяви та апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню: повному задоволенню підлягають дві позовні вимоги немайнового характеру, частковому задоволенню одна із двох вимог майнового характеру, а саме про визнання права власності на частки у спільній сумісній власності.

Так, вказана позовна вимога задоволена на 55 % (11/60 частки проти заявлених 1/3 частки), при цьому її розмір у частці судового збору становить 16,23 % (268 604 грн х 100 : 1 655 016,53 грн).

Як зазначалося, розмір судового збору за дві вимоги майнового характеру у цій справі становив 13 420 грн (2 684 грн х 5, що є крайньою верхньою межею), а тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід стягнути по 1 197, 94 грн (16,23 х 13 420 грн : 100 х 55%).

Отже, з ОСОБА_3 на користь кожного із позивачів слід стягнути по 3 345,14 грн (2 147,20 грн + 1 197, 94 грн) понесених ними витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та відповідно по 5 017,71 грн (3 345,14 грн х 150%) понесених ними витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, що разом становить по 8 362,85 грн.

Також з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 слід пропорційно стягнути 16 221,01 грн витрат на проведення судової експертизи, тобто по 8 110,51 грн (25 444,72 грн : 4 = 6 361,18 грн; 6 361,18 грн х 55 % = 3 498,65 грн; 6 361,18 грн х 2 + 3 498,65 = 13 754,78 грн) (а. с. 178, том 1).

Окрім того у позовній заяві представник позивачів адвокат Радамовський М. М. заявляв клопотання про стягнення з відповідачки судових витрат, понесених позивачами на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

На підтвердження понесених позивачами витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 21 000 грн адвокат Радамовський М. М. надав договір про надання правової допомоги від 25 квітня 2023 року (а. с. 241, том 1), прибутковий ордер від 13 березня 2025 року (а. с. 238, том 1), акт виконаних робіт від 13 березня 2025 року (а. с. 240, том 1), розрахунок витрат на правничу допомогу (а. с. 239, том 1), відповідно до яких адвокат надав позивачам послуги:

- 25 квітня 2023 року юридична консультація клієнтів, укладання договору 2 год, 3 000 грн;

- 25 квітня 2023 року 22 травня 2023 року вивчення наданих письмових доказів, оформлення запиту та витребування доказів, підготовка та подання позовної заяви до суду 6 год, 9 000 грн;

- 28 червня 2023 року 13 березня 2025 року підготовка процесуальних документів протягом розгляду справи 3 год, 4 500 грн;

- 28 червня 2023 року 13 березня 2025 року участь та представництво у судових справах 3 год, 4 500 грн.

Загальна вартість наданих послуг становить 21 000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності розміру судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачів понесених ними витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 13 387,50 грн, тобто по 6 693,75 грн (21 000 грн : 4 = 5 250 грн; 5 250 грн х 55 % = 2 887,50 грн; 5 250 грн х 2 + 2 887,50 = 13 754,78 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Радамовського Миколи Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 20 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами об`єктами права спільної сумісної власності членів сім`ї та визначення часток у спільній сумісній власності кожного з них, задовольнити частково.

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок літ. «А», загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 57 кв. м, мансарди літ «А1», прибудови до будинку літ. «А2», тамбура літ «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «Б1», гаража прибудови літ «Б2», сараю прибудови літ. «Б3», сараю прибудови «Б4», козирка літ. «б», погребу літ «В», сараю літ «Г», вбиральні літ. «Д», літнього душу літ. «Е», ворота «І», хвіртки «2», огорожі «3», огорожі «4», огорожі «5», що розташовані по АДРЕСА_2 , та припинити за нею відповідне право власності.

Визнати 9/20 частки житлового будинку літ. «А», загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 57 кв. м, мансарди літ «А1», прибудови до будинку літ. «А2», тамбура літ «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «Б1», гаража прибудови літ «Б2», сараю прибудови літ. «Б3», сараю прибудови «Б4», козирка літ. «б», погребу літ «В», сараю літ «Г», вбиральні літ. «Д», літнього душу літ. «Е», ворота «І», хвіртки «2», огорожі «3», огорожі «4», огорожі «5», що розташовані по АДРЕСА_2 , особистою приватною власністю ОСОБА_3 .

Визнати 11/20 частки житлового будинку літ. «А», загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 57 кв. м, мансарди літ «А1», прибудови до будинку літ. «А2», тамбура літ «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «Б1», гаража прибудови літ «Б2», сараю прибудови літ. «Б3», сараю прибудови «Б4», козирка літ. «б», погребу літ «В», сараю літ «Г», вбиральні літ. «Д», літнього душу літ. «Е», ворота «І», хвіртки «2», огорожі «3», огорожі «4», огорожі «5», що розташовані по АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 11/60 частки житлового будинку літ. «А», загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 57 кв. м, мансарди літ «А1», прибудови до будинку літ. «А2», тамбура літ «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «Б1», гаража прибудови літ «Б2», сараю прибудови літ. «Б3», сараю прибудови «Б4», козирка літ. «б», погребу літ «В», сараю літ «Г», вбиральні літ. «Д», літнього душу літ. «Е», ворота «І», хвіртки «2», огорожі «3», огорожі «4», огорожі «5», що розташовані по АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/60 частки житлового будинку літ. «А», загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 57 кв. м, мансарди літ «А1», прибудови до будинку літ. «А2», тамбура літ «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «Б1», гаража прибудови літ «Б2», сараю прибудови літ. «Б3», сараю прибудови «Б4», козирка літ. «б», погребу літ «В», сараю літ «Г», вбиральні літ. «Д», літнього душу літ. «Е», ворота «І», хвіртки «2», огорожі «3», огорожі «4», огорожі «5», що розташовані по АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 11/60 частки житлового будинку літ. «А», загальною площею 80,4 кв. м, житловою площею 57 кв. м, мансарди літ «А1», прибудови до будинку літ. «А2», тамбура літ «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «Б1», гаража прибудови літ «Б2», сараю прибудови літ. «Б3», сараю прибудови «Б4», козирка літ. «б», погребу літ «В», сараю літ «Г», вбиральні літ. «Д», літнього душу літ. «Е», ворота «І», хвіртки «2», огорожі «3», огорожі «4», огорожі «5», що розташовані по АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави по 14 493,60 грн (чотирнадцять тисяч чотириста дев`яносто три грн 60 коп) судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 8 362,85 грн (вісім тисяч триста шістдесят дві грн 85 коп) понесених ними витрат зі сплати судового збору у судах першої та апеляційної інстанцій.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 8 110,51 грн (вісім тисяч сто десять грн 51 коп) понесених ними витрат на проведення судової експертизи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 6 693,75 грн (шість тисяч шістсот дев`яносто три грн 75 коп) понесених ними витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук