Справа № 357/2926/25
Провадження № 2/357/2531/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бебешко М. М. ,

при секретарі Ільницька І. П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

04 березня 2025 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якій позивач просить суд: 1) Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 136 298,07 грн; 2) Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн; 3) Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13 липня 2022 року близько о 13 годин 52 хвилин на А/Д М-05 Київ - Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода. Водій, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «ACURA INTEGRA» державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не стежив за дорожньою обстановкою та здійснив наїзд на дорожній інвентар, а саме конус дорожній пластиковий 3 штуки, після чого здійснив наїзд на службовий транспортний засіб поліції «Mitsubishi Outlander» держаний номерний знак НОМЕР_2 на синьому фоні з увімкненим проблисковим маячком синього кольору під керуванням водія поліцейського ОСОБА_4 та в наступному здійснив наїзд на транспортний засіб «Hyundai Veloster» державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням потерпілої (позивача по справі) ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди відбулося механічне пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, в тому числі нанесені технічні пошкодження та матеріальні збитки автомобілю «Hyundai Veloster» державний номер НОМЕР_3 , який належить позивачу. 2 Водій ОСОБА_2 грубо порушив п. 2.3 6, 12.1 правил дорожнього руху, в результаті чого була скоєна ця дорожньо-транспортна пригода та відповідно, вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2023 року по адміністративній справі 362/2768/22 ОСОБА_2 визнано винним в скоєному адміністративному правопорушенні, передбаченого ст. 124 КУпАП, наслідком якого стала вищевказана дорожньо-транспортна пригода. Постановою Київського апеляційного суду від 30.10.2023 року (апеляційне провадження № 33/824/3747/203) апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2023 року відносно вини ОСОБА_2 залишено без змін (копію додаємо до позовної заяви). Тобто вина ОСОБА_2 у нанесені мені матеріального збитку встановлена на бувшою силою постановою суду. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди мені була заподіяна велика матеріальна та станом на момент подання позову і моральна шкода. Розмір заподіяної мені матеріальної шкоди визначено звітом № 09-07-2022 від 17.09.2022 року проведеного сертифікованим оцінювачем ФОП « ОСОБА_5 ». Згідно висновків вказаного дослідження нанесена мені матеріальна шкода складається з матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Hyundai Veloster» державний номерний знак НОМЕР_3 в результаті пошкодження при ДТП, який складає 132298 грн. 07 коп. (сто тридцять дві тисячі двісті дев`яносто вісім гривень 07 коп), а також з додаткових витрат, які складаються: експертних послуг в сумі 4000 гривень ( чотири тисячі гривень). Разом нанесений матеріальний збиток складає 136 298 грн.07 коп. Ці розрахунки підтверджуються копіями відповідних документів, які додаються до позовної заяви. ОСОБА_2 був особисто присутнім при проведенні сертифікованим спеціалістом огляду та оцінки пошкоджень мого автомобіля. Будь яких заперечень з його сторони ані при огляді і оцінці майстром мого автомобіля, ані до теперішнього часу не надходило. Розрахунок нанесеного позивачу матеріального збитку був виконаний ще 17.09.2022 року. коли офіційний курс Національного банку України відповідно по відношенню долар США українська гривня складав 29,255. Вартість пошкоджених деталей пошкодженого автомобіля враховує курс валют, так як мій автомобіль не українського виробництва. Станом на момент подання цього позову офіційний курс Національного Банку України відповідно гривні до Долару США складає 42,28. Під час оформлення дорожньо-транспортної пригоди 13 липня 2022 року працівниками поліції (автомобіль яких також було пошкоджено в результаті протиправної поведінки водія ОСОБА_2 ) з`ясувалося, що водій ОСОБА_2 не мав оформленого відповідно до діючого законодавства України Обов`язкового полісу страхування наземних транспортних засобів. Тобто вже навіть керуючи своїм автомобілем він вже попередньо порушував діюче законодавство. В результаті цього факту, а саме повної відсутності у винуватця ДТП поліса обов`язкового страхування, позивач не мала та не має можливості компенсувати свої збитки за рахунок страхової компанії. Звернення позивача і прохання до відповідача по справі - ОСОБА_2 - добровільно в позасудовому порядку компенсувати мені нанесений збиток залишені ним без уваги. Вже після проведення дослідження вартості матеріального збитку мого пошкодженого автомобіля, після встановлення вини ОСОБА_2 набувшим законної сили рішенням суду, багато раз протягом багатьох місяців позивач пропонувала через свого представника відповідачу добровільно сплатити визначені експертним звітом вищевказані збитки, але відповідач всі прохання проігнорував. Позивач за фаховою освітою є медиком. На момент вчинення ДТП громадянином ОСОБА_2 позивач працювала на постійній основі у Київській лікарні швидкої медичної допомоги. За своїми медичними обов`язками фактично кожного дня позивач вимушена була на своєму власному авто, яке було потрощено в ДТП з вини ОСОБА_2 виїздити в межах міста Києва та за межі міста Києва надавати медичну допомогу постраждалим людям. Не одноразово позивач сама виїздила за місцем дорожньо-транспортних пригод для надання первинної медичної допомоги потерпілим людям в ДТП на своєму власному авто. В результаті пошкоджень, які отримав автомобіль позивача, вона не могла виконувати і далі належним чином, своєчасно, та в повному обсязі свої обов`язки по наданню медичної допомоги людям, до яких потрібно було виїзджати на домашню адресу, що продовжувалось тривалий час. Звернення позивача до відповідача, та неможливість фактично виконувати свої медичні обов`язки негативно позначалися на її моральному стані, вона вимушена була витрачати на це багато додаткового часу (в результаті користування громадським транспортом), що призводило до значних нервових навантажень та переживань. До того ж внаслідок перенесеної психологічної травми позивач тривалий час боялася сісти за кермо автомобіля. Нервові перевантаження дуже негативно відобразилися на її серці. Несподівана дорожньо-транспортна пригода розлагодила всі її плани. Станом на теперішній час позивач самостійно мобілізувалась до лав Збройних сил України для відсічу збройної агресії стосовно нашої Країни, а також надання кваліфікованої медичної допомоги постраждалим у війні захисникам Вітчизни. Позивач є учасником бойових дій. Нанесену позивачу моральну шкоду вона оцінює в 50 000,00 (п`ятдесят гривень) грн. Судові витрати позивача будуть складатися з суми сплаченої на надання правової допомоги по веденню справи, яка орієнтовно буде складати 25 0000,00 двадцять п`ять тисяч ) гривень і розрахунок якої буде надано додатково.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 березня 2025 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

Ухвалою суду від 05 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху для усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 14 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 09 квітня 2025 року.

Через неявку в судове засідання учасників справи, розгляд справи, призначений на 09 квітня 2025 року відкладено на 13 травня 2025 року.

В судове засідання 13 травня 2025 року сторони повторно не з`явилися. Про день, час та місце судового розгляду сторони повідомлялися судом своєчасно та належним чином.

13 травня 2025 року позивач звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог у повному обсязі.

13 травня 2025 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Конюшко Д.Б. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив обґрунтовано наступним:

Щодо недопустимості та неналежності Звіту № 09/07/2022 від 17.09.2022 року ФОП ОСОБА_6 . Таким чином, заявляючи вимоги до Відповідача про стягнення з нього 136 298,07 грн, як матеріальної шкоди, Позивач не довела понесених нею витрат на відновлення її автомобіля, встановленими відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, необхідної для відновлювального ремонту автомобіля. Крім того, необхідно наголосити на тому, що до предмету доказування цієї категорії справ належить не лише вартість ремонту, а й необхідність здійснення такого ремонту в обсязі, наведеному в акті виконаних робіт, який відсутній у позові. Тобто, у Позивача виникає необхідність у доведенні не лише дійсності понесених ним витрат на відновлювальний ремонт автомобіля у тому розмірі, в якому він заявив свої вимоги до завдавача шкоди, а й у встановленні причинно-наслідкового зв`язку між діями завдавача шкоди та необхідністю проведення ремонтних робіт саме в тому обсязі, який був здійснений та зафіксований в акті виконаних робіт. Проте, Позивач на підтвердження вказаних обставин надала лише Звіт № 09/07/2022 від 17.09.2022 року, зроблений на її замовлення, тобто, складений заінтересованою і залежною від нього особою, а не відповідні документи станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, в яких би, зокрема, вказувалися дати прийняття та видачі автомобіля, на підтвердження тієї обставини, що автомобіль передавався до СТО і дійсно був проведений ремонт саме у тому обсязі, який зазначений у відповідних рахунках СТО, однак, всі ці документи відсутні у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини. У Звіті № 09/07/2022 від 17.09.2022 року ФОП ОСОБА_6 не було вказано, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Всі дії оцінювача повинні бути оцінені через призму законодавства про оцінку майна та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів Відповідно до п.2.2. Методики утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників. При цьому п.7.18 Методики визначено, що вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися. Таким чином, даний звіт виконаний з порушенням норм Методики, то він не можу бути прийнятий Судом як допустимий докази, а отже вбачається необхідність у проведенні судової автотоварознавчої експертизи. Відповідно до п. 1.8. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. Отже наданий Позивачем висновок є лише оцінкою пошкодженого майна проведена експертом на замовлення Позивача, але аж ніяк судовою експертизою в розумінні ст. 106 ЦПК України, ФОП ОСОБА_6 не був попереджений про кримінальну відповідальність,

ІІ. Щодо вимог Позивача про стягнення моральної шкоди Позивачем також були заявлені вимоги щодо відшкодування і моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди; у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будьяка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом». Натомість Позивач, заявляючи вимоги про стягнення із Відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., не просто завищує розмір заявленої вимоги, а й узагалі жодним чином не обґрунтовує підставу її заявлення та такий розмір заявленої вимоги, не наводить і не підтверджує належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факти й обставини, які свідчать про наявність пережитих ним моральних чи фізичних страждань, душевних мук та інших нематеріальних втрат (втрат немайнового характеру) його чи членів її родини у зв`язку із вказаною ДТП й те, у чому взагалі полягають його моральні страждання. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Усі доводи Позивача щодо заподіяння йому моральної шкоди є надуманими, ґрунтуються на припущеннях і не знаходять свого підтвердження в дійсних обставинах справи, позаяк взагалі Позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між пригодою і нібито заподіянням моральної шкоди. Більше того, Позивач не лише не доводить вимоги щодо стягнення моральної шкоди належними й допустимими доказами і не наводить конкретних та раціональних обґрунтувань таких вимог чи розрахунку їх заявленого розміру, а й взагалі не доводить навіть самого факту заподіяння йому такої шкоди, понад те начебто наявність душевних переживань і фізичних страждань він також додатково обґрунтовує заподіянням механічних пошкоджень майну, проте не доводить, яким саме чином йому було завдано таку моральну шкоду й у чому вона полягає. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, оскільки Відповідач не надала доказів заподіяної моральної шкоди заявлена позовна вимога про стягнення з Відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн не підлягає задоволенню.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката Позивачем також було заявлено вимогу про стягнення з Відповідача витрат на оплату правничої допомоги у розмірі 25 000,00 грн. Розмір вказаної вимоги навіть не був обґрунтований на підставі попереднього розрахунку судових витрат, який відсутній у тексті позовної заяви. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас є цілком очевидним, що такі витрати в сумі 25 000,00 грн - неспівмірні із складністю цієї справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), не відповідають критерію необхідності таких витрат, розумності їх розміру. Вказана справа про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, не є складною й не потребує глибоких спеціалізованих знань та значних витрат обсягів часу. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до сталої практики Верховного Суду (постанова КГС ВС від 07.08.2018 у справі №916/1283/17, від 30.07.2019 у справі №902/519/18), у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі №910/21570/17, від 14.11.2018 у справі №921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі №910/2170/18, від 10.10.2019 у справі №909/116/19, від 18.03.2021 у справі №910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, додаткова ухвала ВС від 21.07.2020 справі №915/1654/19, постанова ВП ВС від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, постанова ВС від 24.01.2022 у справі №911/2737/17). Таким чином, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним і несправедливим відповідно до приведених критеріїв на не може братися до уваги.

Крім цього представником відповідача заявлено клопотання про призначення судом судової авто товарознавчої експертизи, згідно з яким останній просив суд призначити по цивільній справі № 357/2926/25 судову автотоварознавчу експертизу, виконання якої доручити доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) (03057, Київ, вул. Сім`ї Бродських, буд. 6); 3. Поставити на вирішення експертам наступні питання: Яка вартість матеріального збитку КТЗ «HYUNDAI VELOSTER», р.н. НОМЕР_3 , який зазнав аварійних пошкоджень внаслідок ДТП, що сталася 13.07.2022 року, станом на дату ДТП 13.07.2022 року, без ПДВ?

Судом відкладено розгляд справи, призначений на 13 травня 2025 року на 30 червня 2025 року через необхідність надання строку позивачу звернутися до суду із поданням відповіді на відзив та надання заперечень проти клопотання про призначення судової експертизи.

25 червня 2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Позивач заперечила проти призначення судової експертизи, так як доданий до позову звіт стосовно визначення матеріального збитку № 09-07-2022 від 17.09.2022 року виконаний кваліфікованим експертом ФОП ОСОБА_6 , який має право на проведення такого дослідження; відповідач ОСОБА_7 був особисто присутнім під час огляду та фіксації пошкоджень автомобіля позивача експертом ФОП ОСОБА_6 13 та 22 липня 2022 року, знайомий з висновком, але протягом трьох років ніяких зауважень та претензій до висновку не подав; на теперішний час позивач ОСОБА_1 не є володільцем автомобіля, який зазнав пошкоджень від ДТП, так як 21.12.2022 року в Територіальному сервісному центрі МВС України № 8045 за адресою: місто Київ, вулиця Павла Усенка, 8, відбулася перереєстрація автомобіля позивача на нового власника і позивач вже не є власником пошкодженого в ДТП автомобіля. Тому задоволення клопотання про призначення експертизи створить штучну тяганину в розгляді справи.

В судове засідання 30 червня 2025 року сторони та їх представники не з`явилися, про день час та місце судового розгляду повідомлені судом своєчасно та належним чином. Позивач клопотала перед судом про розгляд справи за її відсутності, та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 30 червня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової авто товарознавчої експертизи, так як з моменту дорожньо- транспортної пригоди (13 липня 2022 року) пройшло майже три роки, транспортний засіб, зі слів позивача, було відчуджено (переререєстровано на нового власника 21 грудня 2022 року), тому призначення вказаної експертизи не призведе до її реального виконання, а лише стане наслідком порушення процесуальних строків розгляду даної справи судом.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:

Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 362/2768/22 залишено в силі постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2023 року щодо ОСОБА_2 , згідно з якою останнього було визнано винним в порушенні п.2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України і вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Судом встановлено, що ОСОБА_2 13 липня 2022 року о 13 години 52 хвилин на а/д М-05 Київ-Одеса, керуючи транспортним засобом Acura Integra д.н.3. С1428ІН, не вибрав безпечної швидкості руху, не стежив за дорожньою обстановкою та здійснив наїзд на дорожній інвентар, а саме конус дорожній пластиковий - 3 шт., після чого здійснив наїзд на службовий транспортний засіб Mitsubishi Outlander д.н.3. НОМЕР_2 на синьому фоні з увімкненим проблисковим маячком синього кольору під керуванням водія ОСОБА_4 та в наступному здійснив наїзд на транспортций засіб Hyundai Veloster д.н.з. НОМЕР_4 (водій ОСОБА_8 ), який попередньо став учасником дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми ліями ОСОБА_2 порушив п. 2,36. 12.1 ПІДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с.14-16).

ФОП ОСОБА_6 17 вересня 2022 року складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ «Hyundai Veloster» державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_1 , згідно з яким вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження КТЗ становить 132 298,07 грн (а.с.7-13).

За складення вказаного Звіту СПД ОСОБА_6 отримано від ОСОБА_1 4 000,00 грн (а.с.6).

При вирішенні питання щодо стягнення матеріальної шкоди суд виходить з наступного:

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини перша та четверта статті 23 ЦК України).

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР)).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Згідно з статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У частині першій статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. Постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20).

Касаційний цивільний суд вже звертав увагу, що принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21 та від 21 червня 2023 року в справі № 757/42885/19-ц, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23), пункт 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року в справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».

Отже, суд акцентує увагу, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик (МТСБУ) та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Отже, встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові незалежно від доводів учасників справи, стадії її розгляду або залучення такої особи (осіб) до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до п.п. 9.1., 9.2, ст. 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час ДТП) Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на те, що ліміт відповідальності за страховим полісом становить 50 000,00 грн., а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля завданого власнику автомобіля «Hyundai Veloster» державний номерний знак НОМЕР_3 в результаті пошкодження при ДТП, який складає 132 298,07 грн (136298,07 грн шкоди 4 000,00 грн витрати по залученню експерта), відповідач до якого подано позов зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю в сумі 82 298,07 грн (132 298,07 грн 50 000,00 грн).

Ураховуючи наведене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування майнової шкоди в сумі 82 298,07 грн.

Посилання позивача на те, що відповідач не мав полісу обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, суд не враховує, так як позивач мала обов`язок звернутися до Моторного (транспортного) страхового бюро України для проведення регламентної виплати у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події.

Так, відповідно до абз. 2 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Позивачу необхідно було звертатись до Моторного (транспортного) страхового бюро України одразу, після того як відносно відповідача судом апеляційної інстанції була переглянута постанова суду першої інстанції про визнання винним відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також позивач, отримавши таку постанову міг одразу звернутись до суду в межах річного строку і до винної особи і Моторного (транспортного) страхового бюро України у зв`язку з тим, що не була застрахована цивільна відповідальність відповідача.

Посилання відповідача на недоведеність розміру матеріальної шкоди через відсутність висновку експерта суд не приймає до уваги, так як позивачем додано до суду звіт про оцінку вартості матеріального збитку власнику колісного транспортного засобу, складений оцінювачем ОСОБА_6 , який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий Фондом державного майна України 18 серпня 2020 року зі спеціалізацією в межах оцінки колісних транспортних засобів (а.с.13).

Судова експертиза у справі не призначалася та не проводилася через те, що позивач заперечував проти її призначення, так як з моменту дорожньо-транспортної пригоди пройшло три роки, а пошкоджений в результаті ДТП трансопртний засіб, вона відчужила на користь третьої особи.

Тому суд ввжає, що неможливо призначити та провести судову автотоварознавчу експертизу, так як об`єкт експертизи вибув із володіння позивача і його пошук та витребування у володільця може свідчити про втручпння у право законного володіння останнього. Також через сплив часу (3 роки з моменту ДТП) проведення експертизи транспортного засобу, який належав позивачу та був пошкоджений в результаті ДТП може бути недоцільним у зв`язку з можливим ремонтом чи знищенням останнього в процесі його експлуатації іншим володільцем.

При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного:

Як зазначено в ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з роз`ясненнями пунктів 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру спричиненої моральної шкоди охоплюється велике коло факторів та явищ, які призводять до душевних страждань та негативних наслідків морального характеру таких як, у даній конкретній справі, позбавлення можливості користуватись автомобілем, переживання щодо якісного виконання робочих обов`язків, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач мотивувала спричинену йому моральну шкоду тим, що внаслідок ДТП вона зазнала душевних страждань у зв`язку з пошкодженням автомобіля. Погіршився психологічний стан позивача, вона тривалий час боялася сісти за кермо автомобіля. Моральну шкоду позивач оцінює в 50 000,00 грн.

Проте, на думку суду, розмір вказаної у позовній заяві моральної шкоди є значно завищеним та має бути не більшим для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Тому, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд доходить висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Подібна правова позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність доказів заподіяння моральної шкоди позивачу, так як остання в результаті дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем у якій визнано відповідача, понесла моральну шкоду через пошкодження належного їй колісного транспортного засобу.

За таких обставин суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 82 298,07 грн та про стягнення моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн.

З приводу витрат на залучення спеціаліста та витрат по оплаті судового збору суд зазначає наступне:

Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат ч.4 ст. 139 ЦПК України.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Тому, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по залученню експерта в сумі 2 488,40 грн, що становить 62,21 % від розміру задоволених судом вимог по відшкодуванню матеріальної шкоди. Вказана сума є саме витратами по залученню спеціаліста, а тому не може бути включена до розміру матеріальної шкоди.

Також, враховуючи те, що судом прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 892,18 грн, що становить 47,89 % від загального розміру задоволених судом позовних вимог.

Керуючись ст.2, 12, 80, 81, 265, 268, 354, 355 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 82 298,07 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по залученню спеціаліста в сумі 2 488,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 892,18 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_6 .

Суддя М. М. Бебешко