Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2718/24

Провадження № 2/348/166/25

12 червня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді Бурдун Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Лейб`юк Є.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Брайляк Е.Я.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Надвірна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Брайляк Е.Я.., звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з січня 2015 року почала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 і вести спільне господарство в житловому будинку ОСОБА_1 . Під час спільного проживання у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Записи про батька дитини у Книзі реєстрації народжень були проведені за вказівкою матері в порядку, передбаченому частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України, оскільки відповідач відмовився добровільно подати заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію себе як батьком дитини.

Позивачка, сподіваючись на мирне вирішення ситуації, протягом тривалого часу намагалася переконати відповідача врегулювати це питання добровільно. Однак, відсутність з боку відповідача будь-яких реальних дій для визнання батьківства змусила позивачку звернутися до суду лише після того, як стало зрозуміло, що відповідач затягує час. Таким чином, причини пропуску строку звернення до суду обумовлені діями відповідача. Відмова відповідача визнати себе батьком порушує інтереси дитини, її права на ідентифікацію, підтримку та виховання обома батьками, що обґрунтовує необхідність встановлення даного факту через суд. Крім того, відповідач відмовляється надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання дитини. Матеріальним забезпеченням дитини займається виключно позивачка, що ставить її у скрутне матеріальне становище. На даний час відповідач працює офіційно, має стабільний щомісячний дохід, є фізично здоровим, на утриманні інших дітей не має.

Зазначені обставини стали причиною для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2 батьком народженої нею ІНФОРМАЦІЯ_2 доньки ОСОБА_3 . Внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, зазначити відповідача батьком, прізвище дитини « ОСОБА_4 » залишити без змін та видати нове свідоцтво про народження. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 /4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини. Також просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.12.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2025 року по справі була призначена судова молекулярно-генетична експертиза, якою суд зобов`язав сторони разом з дитиною з`явитися до експертної установи для відбору експертних зразків та роз`яснив наслідки неявки. 08.04.2025 позивач ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_3 з`явилися до експертної установи, ОСОБА_2 не з`явився. 24.04.2025 до експертної установи з`явився відповідач ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_3 не з`явилися. У зв`язку із зазначеним, експертиза проведена не була.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.05.2025 року провадження у справі було поновлене.

У підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що з відповідачем вони проживали однією сім`єю з 2015 року по 2021 рік, у її будинку. У них був спільний побут, вони разом вели домашнє господарство. ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила доньку ОСОБА_5 , біологічним батьком якої є відповідач. Відповідач забирав її з дитиною з пологового будинку, визнав доньку як свою власну дитину. Після припинення спільного проживання відповідач інколи приходив, проводив з донькою деякий час, приносив дитині солодощі, приблизно 1 раз в місяць, але продукти, одяг, взуття не купував. Минулого року надав 2000 грн. на купівлю дитячої куртки, та по 500 грн. на день народження минулого року та цей рік. Донька його дуже любила. Мати відповідача особливої прихильності до дівчинки не виявляла. Їй стало дуже образливо, що по селу говорили, нібито вона нагуляла дитину, адже це є неправда. На проведенні експертизи не наполягала. Вказала, що вона працює неофіційно, але її доходів не вистачає для повноцінного утримання та виховання доньки.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Зазначив, що він беззаперечно визнає, що є біологічним батьком доньки ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із цим проведення генетичної експертизи є непотрібним. Визнав, що під час спільного проживання з позивачкою, у них народилася донька. Він дитину дуже любить. Підтвердив, що на фотознімках зображений він з донькою та позивачем під час відпочинку, сімейних свят, також на аудіо записах зафіксовано його розмову з донькою та позивачем. Інколи спілкувався з вчителями доньки з приводу її навчання. Інших дітей він не має, інвалідності також не має. Розуміє, що дитина потребує коштів на своє утримання. Однак, офіційно не працевлаштований, заробляє на життя тимчасовими заробітками, тому допомогу на утримання дитини надає по можливості. Не заперечував щодо внесення змін до актового запису про народження доньки та зазначення його батьком. З приводу стягнення судових витрат, вважає їх завищеними та несправедливими.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши учасників судового процесу, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12,13,81,89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що як зазначає позивач ОСОБА_1 та не спростовує і не заперечує відповідач, з 2015 року вони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу в будинку позивача з відповідачем по справі ОСОБА_2 . Від цих стосунків у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого виконкомом Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року серії НОМЕР_1 , батьками дитини вказані: батько- ОСОБА_3 , мати- ОСОБА_1 ( а.с.8).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 2 від 15.11.2024 року, при реєстрації актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька « ОСОБА_3 » зазначені відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері (а.с.25)

Позивач зазначила, що батьком дитини ОСОБА_3 , є відповідач ОСОБА_2 . Проте, оскільки вони з відповідачем не перебували у зареєстрованому шлюбі, та останній письмово не визнав, що є батьком дитини, тому відомості про батька були записані зі слів матері на підставі статті 135 Сімейного кодексу України.

Малолітня дитина ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

На підтвердження вказаної обставини позивачем до суду також надані фотознімки, на яких зображені позивач з відповідачем та дитиною, окремо відповідач з дитиною у старшому віці, під час святкування різних свят, відвідування закладів, відпочинку на природі.

Також при відтворенні аудіо запису телефонних розмов відповідач визнав, що на даних записах зафіксована його розмова з його донькою ОСОБА_6 , також зафіксована розмова позивача з відповідачем з приводу наміру звернутися до суду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнав вимогу про визнання батьківства та підтвердив, що він дійсно є батьком доньки ОСОБА_6 , завжди визнавав її за рідну доньку, любить її та намагається по можливості утримувати її.

Відповідно до статті 51 Конституції України, ч. 2 та 3 ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків.

Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Частиною 2 ст. 125 цього Кодексу передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 зазначеного Кодексу походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 128 Сімейного кодексу передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч.2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Судова молекулярно-генетична експертиза у цій справі не проведена, проте, встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження дитини від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини у будинку позивача, визнання відповідачем дитини своєю.

Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Пунктами 2.13,2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Звідси, вимога про внесення змін до актового запису №22 від 25.05.2016р. про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши в графі «батько» ОСОБА_3 на ОСОБА_2 , також підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач визнав своє батьківство відносно малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позивач належним чином довів обґрунтованість своїх позовних вимог в частині визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, а тому вони підлягають до задоволення.

Щодо стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2025 рік в Україні встановлено Законом «Про Державний бюджет на 2025 рік». Так, статтею 7 вказаного Закону на 2025 рік встановлений прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня -3196 гривень .

При цьому суд зауважує, що сплата аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 50 % прожиткового мінімуму, не є обмеженням для платника аліментів, оскільки такий розмір встановлений ст. 182 СК України як необхідний (мінімально гарантований0 для дитини відповідного віку.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 Сімейного кодексу України.

Відповідач офіційно не працевлаштований, що не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання своєї неповнолітньої дитини та сплачувати аліменти на її утримання.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сторони проживають окремо з 2021 року. Дитина проживає з позивачем, перебуває на її утриманні, що підтверджується матеріалами справи.

Позивач самостійно несе усі обов`язки щодо утримання та виховання малолітньої дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Відповідач добровільно матеріальної допомоги у належному розмірі не надає, розмір коштів, які надає відповідач є мінімальним та носить не систематичний характер.

Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини, судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи вимоги закону, обов`язок відповідача утримувати малолітню дитину, за встановлених обставин, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу про стягнення аліментів та стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/ 4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Вказаний розмір аліментів є справедливими та достатнім на час ухвалення рішення саме для забезпечення прав неповнолітньої дитини в даній справі.

Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду - 13 листопада 2024 року.

Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

В прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню на користь держави з відповідача в дохід держави у розмірі 2422, 40 грн.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано договір про надання правової допомоги № 0611/24 від 06 листопада 2024 року, ордер про надання правничої допомоги позивачу ОСОБА_1 адвокатом Брайляк Е.Я., квитанція про сплату грошових коштів № 51 від 20.11.2024 року у розмірі 7000,00 грн., сплачених позивачем ОСОБА_1 адвокату Брайляк Е.Я., розрахунок суми судових витрат від 20.11.2024 (а.с.11-13, 26-27). Вказані докази суд визнає належними на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 7000,00 грн., при цьому суд вважає, що понесені позивачем витрати є реальними та необхідними у зв`язку з наданням їй правничої допомоги у справі.

Разом з тим, беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, які, на його думку, є завищеними, суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.11-13, 78-81, 206, 259, 263-268, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця смт. Ланчин Надвірнянського району Івано-Франківської області, громадянина України, батьком ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у сел. Ланчин Надвірнянського району Івано-Франківської області, матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянка України.

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 22, складеного 25 травня 2016 року виконавчим комітетом Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, зазначивши в графі «батько» - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виключивши з актового запису попередні відомості про батька, прізвище дитини « ОСОБА_4 » залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Копію рішення після набрання законної сили надіслати до Надвірнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському району Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) для внесення змін до актового запису про народження дитини та видачі нового свідоцтва про народження.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4000, 00 грн. (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Брайляк Емільяна Ярославівна, адреса місцезнаходження: 78400, Івано-Франківська область, м. Надвірна, вул. Чорновола, 8/22;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 20.06.2025.

Суддя Т.А.Бурдун