"25" червня 2025 р. Справа № 363/2160/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

25 червня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Крюкової В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Вишгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 23.04.2025) представник позивача адвокат Матвійчуком Д.В., подав вказану вище позовну заяву, у якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 22.04.2025 та до закінчення часу проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та опікування ним.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 15.08.2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який розірвано 14.02.2022 рішенням Вишгородського районного суду Київської області по справі №363/4395/21. Від шлюбу позивач та відповідач мають дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрі проживають разом з позивачкою. Як зазначено у позовній заяві, на початку 2022 року відповідач виїхав до російської федерації на постійне місце проживання, тим сам припинивши брати участь у вихованні дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач абсолютно не цікавиться життя спільних дітей, байдуже відноситься до їх подальшої долі. Сторона позивача, посилаючись на медичні документи щодо стану здоров`я дитини ОСОБА_3 , який є дитиною з інвалідністю до 18 років, а також те, що позивач, у зв`язку із необхідністю у догляді за дитиною-інвалідом та забезпечення йому належних умов для розвитку, що потребує значних витрат, не має можливості працювати, а відповідач добровільно не надає позивачці матеріальної допомоги яку вона потребує. Зазначено, що відповідач є працездатною особою та має офіційне працевлаштування, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит ТОВ «А-СОЛЬ», ІНП (місце реєстрації росія, 197002, м. санкт-петербург, аптекарська набережна, буд. 20) від 18.11.2024. Згідно з інформацією, що в ній зазначена, Відповідач отримав заробітної плати за шість місяців у розмірі 5 133 614 руб. 91 коп. (що еквівалентно 2 525 738,55 грн. на час звернення з даною позовною заявою). Оскільки, дитина має інвалідність і потребує постійного стороннього догляду, який забезпечує мати, повністю присвячуючи свій час її вихованню, розвитку та виконанню всіх необхідних рекомендацій фахівців та, через необхідність цілодобової опіки позивачка не має можливості працевлаштуватися та забезпечувати власне утримання, а відповідач є працездатним і має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу, що є його обов`язком відповідно до норм сімейного законодавства, свідчать про наявність правових підстав щодо права позивачки на отримання допомоги від відповідача.

Після виконання судом вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду у судове засідання 21.05.2025 о 09:30, про що повідомлено сторін у встановленому законом порядку.

У судове засідання, призначене на 21.05.2025 учасники провадження не з`явилися, при цьому, враховуючи оголошення повітряної тривоги на території Київської області, розгляд справи було відкладено на 25.06.2025 о 09:30, про що повідомлено учасників провадження, а відповідача, додатково, у поряду, встановленому частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України.

25.06.2025 представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримують та не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

У судове засідання, призначене на 25.06.2025, учасники провадження не з`явилися.

Як убачається із матеріалів справи, судова кореспонденція, в тому числі судова повістка про виклик відповідача у судове засідання, призначене на 25.06.2025, надіслані йому на адресу зареєстрованого місця проживання, повернулася до суду без вручення відповідачу з причин «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №755/17944/18.

Також, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. А відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Вирішуючи питання про можливість розгляд у справи у відсутності учасників провадження, суд враховує наявність у матеріалах справи заяви представника позивача про розгляд справи без участі сторони позивача, яка не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду, а також вжиті судом заходи для забезпечення участі відповідача під час розгляду справи та положення пункту 4 частини восьмої, частини одинадцятої статті 128 ЦПК України щодо належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи.

Також, враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої

статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази на підтвердження обставин у їх сукупності, судом встановлено, що з 15.08.2009 позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14.02.2022 (справа №363/4395/21) (а.с. 8, 9-10, 68-69).

Під час перебування позивача та відповідача у шлюбі, у них народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження

серії НОМЕР_1 від 27.02.2010); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 12.05.2020), котрі проживають разом з позивачем, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №884 від 10.08.2020, Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №876 від 06.08.2020 та Витягом з реєстру територіальної громади №2025/001190688 від 27.01.2025 (а.с. 11-15).

22.02.2024, за заявою ОСОБА_1 , Вишгородським районним судом Київської області у справі №363/538/24 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 31 січня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 16).

Як убачається із посвідчення серія НОМЕР_5 ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю віком до 18 років та його законним представником (опікун дитини з інвалідністю) є ОСОБА_1 (а.с 45).

Так, із медичних документів щодо стану здоров`я дитини ОСОБА_3 (а.с. 17, 18, 37, 39-44) встановлено, що відповідно до Посвідчення серії НОМЕР_5 від 15.09.2024 та Медичного висновку №87 від 01.05.2024 ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю до 18 років, з діагнозом дитячий аутизм, загальне недорозвинення мовлення першого рівня.

Згідно з Висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 22.02.024 №IРЦ-85116/2024/489121 дитина має порушену рухову активність та саморегуляцію, ускладнений кінетичний праксис, бруксизм, відсутнє зв`язне мовлення, потребує індивідуального підходу та особливі освітні потреби, має нестійку увагу, низьке просторове орієнтування, та відсутні навички самообслуговування (дитина в 4 роки ще в памперсі), емпатія/комунікація/взаємодія з дорослими мають низький розвиток. У зв`язку з чим ОСОБА_3 потребує удосконалення фізичного та мовленнєвого розвитку, корекційно-розвиткових занять з вчителем логопедом, корекційно-розвиткових занять з практичним психологом, корекційно-розвиткових занять з учителем-дефектологом. Рекомендовано відвідування спортивних гуртків, басейну, дотримуватися раціонального режиму дня, розвивати пасивний та активний словник шляхом використання тематичних дидактичних матеріалів, розвивати навички самообслуговування, розвиток мисленнєвих та пізнавальних процесів, розвиток слухового сприйняття та пам?яті, розвиток знань про навколишній світ та середовище, розвиток елементарних математичних понять та уявлень, розвиток сенсорних еталонів, розвиток пізнавальних процесів, розвиток сенсорної інтеграції та просторової орієнтації, направляючої стимулюючої допомоги дорослого, формування культурно-гігієнічних навичок, заохочень, похвали та підтримки, чіткого режиму дня, ресурсну кімнату, особливі освітні потреби.

Відповідно до частини 8 Висновку в розділі Рекомендації фахівцями ІРЦ вказана необхідність постійного супроводу дитини батьками, в тому числі й під час інклюзивного навчання, в якості асистента учня.

Отже, дитина має складні порушення розвитку, що потребують індивідуального підходу, корекційно-розвиткової підтримки та постійного супроводу батьків, в тому числі в освітньому процесі.

Як зазначає позивач, вона повністю зосереджена на догляді та розвитку дитини, дотримуючись рекомендацій фахівців та організовує необхідні заняття, сприяє фізичному та мовленнєвому розвитку, допомагає у соціальній адаптації та формуванні навичок самообслуговування, а також супроводжує дитину під час навчання. Оскільки дитина потребує безперервної уваги та сторонньої підтримки, мати не має можливості працювати, адже весь її час спрямований на забезпечення належного догляду та розвитку дитини. Оплату за психологів/дефектологів/логопедів та інших фахівців необхідних для розвитку сина, позивач змушена сплачувати самостійно, оскільки через постійну зайнятість під час розвитку сина, немає власних джерел доходу, що також підтверджується відомостями з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 20.01.2025 (а.с. 19).

Позивачкою здійснювались оплати відповідно до квитанцій:

№2AB7-0508-7KХВ-ЕТ99 від 21.07.2025 - за послуги нейропедіатра в Центрі нейропедагогіки «Brain Up»; №983A-17H5-HP5X-4056 від 04.09.2023,

№27XX-6794-C78X-6PАЕ від 09.08.2023, №39TT-B99C-1B92-С69С від 11.10.2023 - за надання послуг, що підтримують освітній процес в Центрі психологічної допомоги «Пелюстки»; №KT1T-ЕНАТ-21РT-Т2K1 від 06.06.2023, №B12T-8094-3174-АМЗР від 30.06.2023, №83ВР-3ВН8-2320-7219 від 07.07.2023 - за реабілітаційні послуги корекційних педагогів, заняття з психологом, дефектологом, логопедом, адаптивну фізкультуру,

арт-, ігро-, музичну терапію та ін. в «Центрі розвитку дитини»; №TOC0-78T2-КЕМ-616 від 22.06.2023, №PC1P-74P4-87C2-РP7А від 03.07.2023 - за індивідуальні схеми терапії та реабілітації в неврологічній клініці «Центр стимуляції мозку» (а.с. 32-36).

Таким чином, наявне у дитини захворювання вимагає значних коштів на лікування та проходження курсів реабілітації, що, у свою чергу, позбавляє можливості позивача працювати.

Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів із відповідача на користь позивача на її утримання, оскільки проживає з дитиною з інвалідністю, суд виходить з такого.

Сімейним Кодексом України визначені особливості надання утримання дружині, з якою проживає дитина з інвалідністю.

Відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 №2961-IV(з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до

18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 88 СК України передбачено право на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю. Якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Положеннями статті 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Так, відповідно до ч. 2 даної статті жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ними їхньої дитини відповідно до частин другої четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього кодексу.

Із системного аналізу норм статей 88 та 91 СК України випливає, що право на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів, а саме: проживання одного з подружжя з дитиною-інвалідом та опікування нею; нездатністю дитини обходитися без постійного стороннього догляду; походження дитини від другого з подружжя (кровне споріднення); спроможністю другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.

Також враховується судом, що право того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, на утримання, пов`язане з виникненням досить складних життєвих обставин, в яких останній з об`єктивних причин значно більшою мірою виконує обов`язки по догляду і розвитку дитини, зазнає більших фізичних та психологічних навантажень і у зв`язку з цим потребує додаткової підтримки. А тому, відповідач зобов`язаний брати участь у забезпеченні матеріального благополуччя позивача, з яким проживає їх спільна дитина-інвалід, як це визначено приписами частини другої статті 88 СК України.

Як зазначено позивачем, відповідач (батько дитини), є особою працездатного віку та офіційно працевлаштований, отримує дохід, на утриманні немає інших дітей чи непрацездатних батьків, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання позивача.

Згідно із частиною першою статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки, позивачем заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на її утримання у частці від доходу відповідача, суд вважає за необхідне стягнути їх саме у вказаний спосіб.

Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, протягом всього часу проживання зі спільною дитиною-інвалідом та опікування нею, підлягають задоволенню, оскільки з нею проживає спільна з відповідачем дитина, яка має інвалідність та позивач, позбавлена можливості працевлаштуватися та отримувати дохід, що покладає на відповідача, як на батька дитини, додатковий обов`язок щодо надання позивачу матеріальної допомоги.

Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 22.04.2025, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову.

Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись статтями 80, 88, 91, 191 СК України, статтями 2, 4, 5, 12, 13, 19, 76-89, 128, 141, 174, 258, 259, 263-265, 274, 280-284, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 22.04.2025 та до закінчення часу проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та опікування ним.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя О.П. Лукач