справа № 759/6452/24 головуючий у суді І інстанції Журибеда О.М.
провадження № 22-ц/824/9454/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданими представником ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2025 року та додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Журибеда О.М.в місті Києві, дата складення повного тексту рішення 20 лютого 2025 року,у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , законний представник якої ОСОБА_1 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 липня 2023 року відкрито кримінальне провадження № 0000081 за поданою заявою ОСОБА_1 за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України та відомості про яке внесено до ЄРДР 25 липня 2023 року. Підставою для відкриття провадження є те, що ОСОБА_3 в період часу з 11 липня 2023 року по 14 липня 2023 року під час виконання бойового завдання біля с. Степове, Запорізької області, будучи військовослужбовцем ЗСУ в/ч НОМЕР_1 перестав виходити на зв`язок. ОСОБА_3 був запрошений на впізнання трупа № 4080 ймовірно ОСОБА_3 , який було доставлено до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи відділу СМЕ трупів, за наслідками огляду позивач не зміг впізнати свого сина, у зв`язку з чим була призначена експертиза ДНК. Поки тривало досудове розслідування позивач не вірив, що його син загинув. Але його дружина, ОСОБА_1 не повідомивши батька померлого, підписала протокол впізнання і 10 листопада 2023 року зареєструвала смерть сина ОСОБА_3 і отримала свідоцтво про смерть. Про видачу свідоцтва про смерть і про відкриття спадкової справи позивачу відомо не було, оскільки останній очікував на результати досудового розсування. 04 березня 2024 року позивач отримав свідоцтво про смерть свого сина ОСОБА_3 , відповідно до отриманого свідоцтва дата смерті сина зазначена ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті сина залишилось спадкове майно 31/50 частина житлового будинку та 31/50 частина земельної ділянка кадастровий номер :75:131:0009 розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є його батько ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_4 . 25 березня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до державного нотаріуса Першої Київської нотаріальної контори із заявою на прийняття спадщини. 25 березня 2024 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. була прийнята заява про видачу свідоцтва про право на спадщину та прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до прийнятої постанови було зазначено, що позивачем пропущено передбачений законодавством строк встановлений для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, вказує, що ним не було пропущено вказаного строку, оскільки строк прийняття спадщини відраховується від дня державної реєстрації смерті, яка відбулась 10 листопада 2023 року, тобто останній закінчувався 10 травня 2024 року. Посилається на ЗУ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку та оформлення спадщини», який набрав чинності 30 січня 2024 року, та в якому зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні та протягом 2 років з дня його припинення або скасування у випадку, якщо смерть фізичної особи зареєстрована пізніше ніж через один місяць з дня смерті такої особи або дня, з якого її оголошено померлою, строки шість місяців, обчислюються з дня державної реєстрації смерті особи.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2025 рокупозов ОСОБА_3 задоволено. Визначено ОСОБА_3 додатковий трьох місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що Верховний Суд неодноразово викладав свій Висновок про застосування статей 1270, 1272 ЦК України в умовах воєнного стану, зокрема в постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року в справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014 св21), від 21 червня 2023 року в справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23), від 16 серпня 2023 року в справі № 520/15620/17 (провадження № 61-8414 св23), від 20 березня 2024 року в справі № 545/1231/23 (провадження № 61-16142св23), від 08 квітня 2024 року в справі № 334/2358/23 (провадження № 61-434св24) та інших. У наведених вище постановах Верховний Суд виснував, що строк на прийняття спадщини є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України): для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. На підставі чого можна зробити висновок, що судом першої інстанції всупереч сталій практиці Верховного Суду України помилково та безпідставно зроблено посилання на вказану Постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164. Крім того, суд першої інстанції помилково послався на те, що 30 січня 2024 року набрав чинності закон № 3450-IX від 08.11.2023 року, яким внесені зміни до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідно до п. 20 яких у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом двох років з дня його припинення або скасування у випадку, якщо смерть фізичної особи зареєстрована пізніше ніж через один місяць з дня смерті такої особи або дня, з якого її оголошено померлою, строки, встановлені ст. 1269, 1270, 1271, 1272, 1273, 1276, 1277, 1283, 1298 цього Кодексу, обчислюються з дня державної реєстрації смерті особи. При цьому часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця або день, з якого спадкодавця оголошено померлим, незалежно від часу державної реєстрації смерті, оскільки зазначені зміни до Цивільного Кодексу України набрали чинності 30 січня 2024 року після спливу строку прийняття спадщини ОСОБА_3 , який сплив 14 січня 2024 року. Вказує, що встановлені судом обставини про те, що позивач був обізнаний про смерть свого сина (про відкриття спадщини) з дня, коли він загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , нібито неповідомлення відповідачем у справі про відкриття спадщини в цій справі не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини. Під час судових засідань відповідачем було доведено, що позивач був обізнаний про загибель ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 року. Остання у телефонному режимі повідомляла про загибель ОСОБА_3 інших осіб. Відповідачем до справи долучені відповідні докази (скріншоти переписки), які підтверджуючі обізнаність позивача про смерть ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що представником позивача не надано до суду актів виконаних робіт, які підтверджують обсяг наданої правничої допомоги адвокатом Басараб Н.В. для включення витрат на правову допомогу в судові витрати. Зазначене перебачено договором № 32 про надання правничих послуг від 23 серпня 2024 року, який було укладено між ОСОБА_3 та адвокатом Басараб Н.В., що підтверджує нікчемність заявленої суми 40 000,00 грн., яка понесена позивачем, а саме гонорару адвокату за представництво інтересів. Крім того, ухвалене судом першої інстанції додаткове рішення від 04 березня 2025 року у справі № 759/6452/24 суперечить Постанові Верховного Суду України від 03 серпня 2022 року у справі № 712/2579/21 згідно якої для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, адвокат Басараб Н.В. як представник позивача, не надала суду детального опису робіт (наданих послуг), що є обов`язковою вимогою, не обґрунтувала відшкодування витрат на правову допомогу, приймала участь у 2-х судових засіданнях, позовну заяву не підготовлювала та до суду не подавала, не підготовлювала та не подавала до суду відзиви та клопотання. Зазначає, що судом першої інстанції не було призначено дату розгляду справи, жодним чином не викликались у судове засідання ні відповідач ні її представник, що є порушенням ч. 4 ст. 270 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення та додаткове рішення ОСОБА_3 зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що позивачем на підтвердження понесених ним судових витрат з правничої допомоги адвоката до заяви долучено договір про надання правничої допомоги від 23 серпня 2024 року, укладений між ОСОБА_3 та адвокатом Басараб Н.В. з визначеною у п.4.1. договору розміром фіксованої суми гонорару в 40 000,00 грн., квитанцію про сплату гонорару в розмірі 20 000,00 грн. В квитанціях чітко зазначено призначення платежу: оплата послуг за договором № 32 від 23 серпня 2024 року ОСОБА_3 , оплата позивачем здійснена на розрахунковий рахунок адвоката Басараб Н.В. У справі, що розглядалася, було встановлено фіксований розмір гонорару. В цьому випадку фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не обчислюється. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги на рішення та на додаткове рішення задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого записані: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_6 (а.с. 11).

20 лютого 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Дарницькому районному у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складено відповідний актовий запис №199 (а.с. 42).

Під час шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 44).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) від 18 серпня 2023 року №0, ОСОБА_3 змінив прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 12).

Згідно повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 04 березня 2024 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 10 листопада 2023 року складено відповідний актовий запис № 911, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті (а.с. 14, 13).

25 липня 2023 року відкрито кримінальне провадження № 000081 за заявою відповідача ОСОБА_1 за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР 25 липня 2023 року, з наступними обставинами, що можуть свідчити про вчинення кримінального провадження - в період часу з 11 липня 2023 року по 14 липня 2023 року під час виконання бойового завдання біля с. Степове, Запорізької області, чоловік відповідача, який являється військовослужбовцем ЗСУ в/ч НОМЕР_1 , перестав виходити на зв`язок (а.с. 16).

Відповіддю слідчого слідчого відділу Святошинського УП ГУНП у м. Києві Несвітайло А. від 27 березня 2024 року №5805/125/54-2024, встановлено, що за фактом безвісного зникнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрито кримінальне провадження № 0000081 від 25 липня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та станом на дату відповіді за даним фактом триває досудове розслідування. Окрім цього, по даному кримінальному провадженню було призначено молекулярно-генетичні експертизи з метою встановлення, виділення та подальшого порівняння ДНК-профілів, про що буде проінформовано додатково (а.с. 18).

Як вбачається з відповіді ІНФОРМАЦІЯ_5 від 25 вересня 2023 року, останні відібрали генетичний матеріал як у батька ОСОБА_3 та і доньки загиблого, з метою спростування або підтвердження родинного зв`язку з ймовірним загиблим солдатом ОСОБА_3 (а.с. 17).

Згідно довідки від 20 травня 2024 року № 434 виданої позивачу, його син ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 дата видачі 04 березня 2024 року похований на Міському кладовищі, ділянка НОМЕР_5 с ряд НОМЕР_6 місце НОМЕР_7 , поховання здійснила ОСОБА_1 (а.с. 93).

Після смерті ОСОБА_3 , відкрилася спадщина, до складу якої входить нерухоме майно - 31/50 частина земельної ділянки кадастровий номер :75:131:0009, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування 31/50 частки земельної ділянки від 11 вересня 2017 року (а.с. 49) та дублікатом свідоцтва про право власності від 23 лютого 1998 року №815 (а.с. 66).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є його батько - ОСОБА_3 , його дружина - ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_4 .

На підставі заяви дружини померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 від 28 листопада 2023 року Першою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадково справу №1441/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 37-68).

У вказаній заяві відповідач ОСОБА_1 відмовилась від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті чоловіка ОСОБА_3 на користь дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори від 25 березня 2024 року, відмовлено позивачу ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/12 частку квартири номер АДРЕСА_2 у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 65 на звороті).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач інтересу до спадкового майна не втрачав, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000081 за ч. 1 ст. 115 КК України, в рамках якого була призначена молекулярно-генетична експертиза, оскільки при впізнання трупа позивач не зміг впізнати сина, реєстрація смерті відбулась 10 листопада 2023 року, про яку позивачу не було відомо. Отримання позивачем повторного свідоцтва про смерть 04 березня 2024 року, разом в своїй сукупності завадило позивачу прибути до нотаріальної контори для реалізації своїх спадкових прав та прийняття спадщини в Україні протягом встановленого строку та потягло пропуск такого строку.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач серед поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини вказував на те, що щодо смерті його сина тривало досудове розслідування за ч.1 ст. 115 КК України, та у вказаному кримінальному провадженні було призначено молекулярно-генетичну експертизу, оскільки при впізнанні трупа ймовірно ОСОБА_3 , позивач не зміг впізнати свого сина, крім того позивач вважає, що строк ним не пропущений оскільки державна реєстрація смерті відбулась 10 листопада 2023 року, про яку останній дізнався випадково, адже дружина сина не повідомивши його, підписала протокол впізнання і 10 листопада 2023 року зареєструвала смерть ОСОБА_3 .

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі№ 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Враховуючи доводи позовної заяви, які протирічать одна одній, а саме позивач стверджуючи про пропуск строку на подання заяви про прийняття спадщини, вказує що не пропустив даного строку, суд першої інстанції вирішуючи справу, перш за все зобов`язаний був встановити чи був позивачем пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

У зв`язку з цим суд також зобов`язаний був встановити дату відкриття спадщини, дату початку строку для прийняття спадщини та дату закінчення такого строку.

Зазначеного, суд першої інстанції не дотримався, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що син позивача - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, саме ця дата є датою відкриття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_7 смерть ОСОБА_3 була зареєстрована в установленому законом порядку про що видано свідоцтво про смерть (т. 1, а.с. 38 зв. сторона).

Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» № 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 20, у відповідності до якого в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом двох років з дня його припинення або скасування у випадку, якщо смерть фізичної особи зареєстрована пізніше ніж через один місяць з дня смерті такої особи або дня, з якого її оголошено померлою, строки, встановлені статтями 1269, 1270, 1271, 1272, 1273, 1276, 1277, 1283, 1298 ЦК України, обчислюються з дня державної реєстрації смерті особи. При цьому часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця або день, з якого спадкодавця оголошено померлим, незалежно від часу державної реєстрації смерті.

Зазначено, що положення абзацу першого цього пункту застосовуються також до спадщини, яка відкрилася після введення воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, до набрання чинності Законом України № 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року, а також до спадщини, яка відкрилася до введення воєнного стану, строк для прийняття якої не сплив до його введення, за умови, що свідоцтво про право на спадщину не було видано жодному із спадкоємців.

Отже, законом встановлено, що строк на прийняття спадщини, яка відкрилась під час військового стану, за умови, що реєстрація смерті, відбулась більше ніж через місяць після смерті спадкодавця, обчислюється з дня державної реєстрації смерті особи.

В даному випадку, як було зазначено вище, смерть сина позивача - ОСОБА_3 була зареєстрована 10 листопада 2023 року, тобто майже через чотири місяці після його смерті.

За таких обставин, шестимісячний строк для прийняття спадщини, визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, після смерті ОСОБА_3 розпочав свій відлік саме ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач подав заяву про прийняття спадщини після померлого сина ОСОБА_3 25 березня 2024 року, тобто в межах встановленого законом шестимісячного строку.

Отже, судом встановлено, що позивач, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не пропустив строків, встановлених ст. 1270 ЦК України.

ОСОБА_3 звертаючись до суду з позовом про поновлення зазначеного строку та суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про поновлення даного строку, залишили поза увагою як зазначені обставини так і вимоги ст. 1272 ЦК України, у відповідності до яких, виключно за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Зі змісту зазначеної норми закону вбачається, що обов`язковою умовою визначення судом додаткового строку на прийняття спадщини, є факт пропущення такого строку спадкоємцем. Очевидним в даному випадку є неможливість поновлення чи визначення додаткового строку особі, яка його не пропустила.

При цьому позивач та його представник не звернули увагу, що безпідставна відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку, який не був пропущений, не дає стороні підстав для звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Належним способом захисту в даному випадку є оскарження незаконних дій нотаріуса, чого позивачем зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги в частині не поширення дії п. 20 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на відносини, що склались у даній справі, оскільки Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» № 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року набув чинності 30 січня 2024 року, апеляційний суд вважає безпідставними.

Як було зазначено вище, в абзаці другому п. 20 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» який був доповнений законом 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року, законодавець поширив дію даного закону на випадки прийняття спадщини після громадян смерть яких настала після введення воєнного стану в Україні та до набрання чинності Законом України № 3450-ІХ.

Отже дія п. 20 Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, розповсюджується на випадки прийняття спадщини після смерті осіб, яка настала з моменту введення в Україні військового стану, за умови, що реєстрація смерті особи відбулась у строк більш ніж один місяць після дати смерті.

Аналогічні висновки щодо зворотної дії у часі закону викладені в Постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 904/7905/16, відповідно до якої, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Закріплення названого принципу є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 у справі № 1-зп). Водночас цивільне/господарське законодавство не забороняє застосування нових положень зі зворотною силою, але виключно тоді, коли зворотна дія цих актів встановлена в них самих...

Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя,

а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб

або державних чи суспільних інтересах.

З урахуванням цього правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі

№ 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі

№ 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не довів наявності порушення його прав та інтересів, які пов`язані з пропуском строку на подачу заяви про прийняття спадщини, з огляду на відсутність факту пропущення такого строку.

В даному випадку права позивача були порушені нотаріусом, який безпідставно відмовив ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину, помилково вважаючи, що ним пропущено строк, встановлений ст. 1270 ЦК України.

Отже, способом захисту прав позивача мало б бути оскарження дій нотаріуса, а не пред`явлення вимог про визначення додаткового строку на подачу заяви про прийняття спадщини.

Як було зазначено вище, відсутність факту порушеного права як і неналежний спосіб захисту порушеного права є окремими достатніми підставами для відмови в задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, на зазначене уваги не звернув, неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відсутність підстав до задоволення позову, судові витрати позивача в тому числі і витрати на правову допомогу не можуть бути покладені на відповідача. Зазначене є підставою до задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року, яким було вирішено питання про стягнення витрат позивача на правову допомогу та його скасування з ухваленням нового рішення про залишення вимог про стягнення користь позивача витрат на правову допомогу без задоволення.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1 820,00 грн., оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з позивача у розмірі 1 820,00грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані представником ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2025 року та додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року скасувати та ухвалити нові судові рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , законний представник якої ОСОБА_1 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 місце проживання, АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 на користь ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 судовий збір у розмірі 1 820 (одна тисяча вісімсот двадцять) гривень.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - адвоката Басараб Наталії Володимирівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , законний представник якої ОСОБА_1 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 20 червня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.