РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/1437/25

провадження у справі № 2/0285/1009/25

20 червня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючої судді Михайловської А. В.,

за участі секретаря судового засідання Валінкевич І. І.,

сторони у справі:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ- ПОНГ" (надалі ТОВ "ФК "ПІНГ- ПОНГ" ), представники позивача Лановий Є. М.,

відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача - Купець Б.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ- ПОНГ" до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості, -

установив :

У березні 2025 року представник ТОВ "ФК "ПІНГ- ПОНГ" звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №1999071 від 05.03.2020 у розмірі 17 250,00 грн, судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та понесених витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 05.03.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем ОСОБА_1 було укладений електронний Договір про споживчий кредит № 1999071, відповідно до умов якого відповідачу було перераховано кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 5 000,00 грн. Оскільки відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, 01.04.2020 між ТОВ МІЛОАН та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ « ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» ( нова назва ТОВ «ВІН ФІНАНС») було укладено Договір факторингу № 01/04, за яким ТОВ МІЛОАН відступило право вимоги, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ « ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло права вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит № 1999071.

За тим, 13.12.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ « ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та позивачем було укладено Договір факторингу № №1/4, за умовами якого позивач набув права вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 1999071.

Таким чином, у зв`язку з неповерненням кредитних коштів відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 17 250,00 грн, з якої : 5 000, 00 грн заборгованість за тілом кредиту, 11 250,00 грн заборгованість за відсотками, 1 000,00 грн заборгованість за комісією.

Оскільки відповідач припинив повертати наданий йому кредит, змушені звернутися до суду.

18.03.2025 прийнято до розгляду судом даний позов, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання представник позивача не прибув, заявив письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечив проти наявності заборгованості за тілом кредиту в сумі 5 000,00 грн та комісії 1 000,00 грн, частково визнав позовні вимоги щодо стягнення відсотків, зокрема визнав нараховані відсотки в межах строку кредитування 15 днів у сумі 2 250,00 грн. Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору просив вирішити пропорційно, а в стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу просив відмовити позивачу повністю.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд доходить наступного.

Судом встановлено, що 05.03.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1999071 ( надалі - кредитний договір). Відповідно до погоджених сторонами умов сума кредиту ( фінансовий кредит) становить 5 000,00 грн; кредит надається строком на 15 днів з 05.03.2020 ( строк кредитування); термін ( дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 20.03.2020; проценти за користування кредитом 2 250,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна ( базова ) процентна ставка за користування кредитом становить 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до погоджених умов, цей кредитний договір укладено в електронній формі.

До матеріалів справи позивачем надано копію кредитного договору ( індивідуальна частина), Графік розрахунків ( додаток №1), Анкету заяву на кредит.

Вище вказаний кредитний договір та його складові були підписані позичальником ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до копії платіжного доручення 16158585 від 05.03.2020 відповідачу згідно кредитного договору № 1999071 було перераховано кредитні кошти у сумі 5 000,00 грн.

Факт укладання кредитного договору та перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок, відповідачем не оспорюється та визнається.

До матеріалів справи представником позивача додано відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 1999071, виконаний ТОВ «МІЛОАН» за період з 05.03.2020 по 19.05.2020, з якого слідує, що борг по тілу становить 5 000,00 грн, борг по відсотках 11 250,00 грн, борг по комісії 1 000,00 грн, загальний борг 17 250,00 грн.

Вирішуючи спір, суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За вимогами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).

01.04.2020 між ТОВ МІЛОАН ( клієнт) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ « ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» ( фактор) було укладено Договір факторингу № 01/04, за яким клієнт зобов`язався відступити фактору Права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до погоджених умов факторингу Даний Реєстр прав вимоги набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін, та є невід`ємною частиною Договору.

Разом з тим стороною позивача на підтвердження факту передачі права вимоги до відповідача ОСОБА_1 до матеріалів справи долучено пусті, незаповнені (шаблонні ) форми Реєстру прав вимоги до Договору факторингу від 01.04.2020, а також Витяг з Додатку до Договору факторингу № 01/04 від 01.04.2020, що підписаний ТОВ "ФК "ПІНГ- ПОНГ" та ТОВ «ВІН ФІНАНС», з яких - ТОВ "ФК "ПІНГ- ПОНГ" не є стороною відповідного Договору факторингу, а на перейменування ТОВ «ВІН ФІНАНС» з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ « ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не надано жодного доказу.

Крім цього, до матеріалів справи долучено копію Договору факторингу № 1/4 від 13.12.2021, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ « ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» ( клієнт) та позивачем (фактор), за умовами якого мало бути відступлення права вимоги фактору до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.

Матеріали справи не містять відповідного реєстру прав вимоги, представником позивача долучено лише витяг з Додатку до Договору факторингу № 1/4 від 13.12.2021 щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 1999071, підписаного позивачем та ТОВ «ВІН ФІНАНС», без надання доказів перейменування ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ « ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Відповідно до п. 5 ч. 3 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.

Відповідно до частин першої - третьої статті 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру ( постанова від 23 жовтня 2024 року у справі № 753/25081/21 провадження № 61-8693св24 Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ).

Таким чином, вирішуючи даний спір, судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до нових кредиторів ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ « ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», а в подальшому до позивача.

Зокрема представником позивача не надано суду відповідні Реєстри боржників ( витяги з Реєстрів), підписані та погоджені сторонами договору, що передбачено відповідними Договорами Факторингу.

Таким чином суд піддає сумніву факт переходу права вимоги до відповідача від первісного кредитора до наступних нових кредиторів, аж до позивача у справі.

На підставі вище вказаного, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову в частині позовних вимог, що визнаються стороною відповідача.

Отже, представником позивача не доведено та судом не встановлено беззаперечного факту порушення відповідачем прав позивача ТОВ "ФК "ПІНГ- ПОНГ". У зв`язку з відсутністю необхідних доказів, суд позбавлений можливості впевнитись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ- ПОНГ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ- ПОНГ" ( , місцезнаходження - Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1),

відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ).

Суддя А.В.Михайловська