Ухвала

Іменем України

04 червня 2025 року

м. Київ

справа № 642/8431/21

провадження № 61-5262ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Ястребовою Євгенією Богданівною , на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2024 року у складі судді: Самсонової О. А., та постанову Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2025 року (повний текст складено 28 березня 2025 року) в складі колегії суддів: Чумак О. В., Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Самчук Тетяна Валеріївна, ОСОБА_3 , акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину майна в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Харківської міської ради, філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, про визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину майна в порядку спадкування за законом, визнання права на приватизацію житлової кімнати.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 починаючи з 2000 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу у кімнаті АДРЕСА_1 , що була надана у користування ОСОБА_4 ДП «Південна залізниця».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Позивачка вказувала, що більше двадцяти років вони з ОСОБА_4 жили разом, вели спільний побут, мали спільний бюджет, спільно проводили дозвілля та відпочинок, тобто мали відносини, притаманні подружжю. У своєму багаторічному спільному житті позивач і спадкодавець не вважали за необхідне реєструвати шлюб, оскільки кожен з них був впевнений у їх спільному майбутньому.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на грошові вклади в КБ «ПриватБанк», грошові вклади в АТ «Державний ощадний банк України».

ОСОБА_1 вважала, що має право на частку в спільному сумісному майні та право на спадщину після смерті цивільного чоловіка, адже протягом багатьох років докладала немало зусиль, аби зазначені вклади, метою яких було забезпечити матеріальне майбутнє позивача і спадкодавця, були зроблені.

Позивачка звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Самчук Т. В. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на зазначені банківські вклади, однак нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії, оскільки між позивачем і спадкодавцем відсутні родинні зв`язки.

ОСОБА_1 просила:

встановити факт проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу більш як п`ять років до часу відкриття спадщини;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, а саме грошових вкладів, що відкриті на ім`я ОСОБА_4 у АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Державний ощадний банк» за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу;

визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, а саме грошових вкладів, що відкриті на ім`я ОСОБА_4 у АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Держаний ощадний банк»;

визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію кімнати АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2023 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог до філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання права на приватизацію житлової кімнати та закрито провадження у даній справі в частині вищевказаних позовних вимог.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 спадкова справа заведена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самчук Т. В., що підтверджується наданою нотаріусом інформацією (т. 3 а.с. 243). Спадкова справа заведена нотаріусом 19 квітня 2021 року на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 . Також 07 червня 2021 року (тобто в межах встановленого законом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини) до спадкової справи надійшла заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини. ОСОБА_3 є братом спадкодавця ОСОБА_4 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (т. 3 а.с. 101-102, 105-106). ОСОБА_3 є спадкоємцем другої черги за законом;

від встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_4 залежить виникнення у неї права на частину майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 , а також виникнення у неї права увійти до четвертої черги спадкоємців за законом. Таким чином належним відповідачем у цій справі має бути особа, яка входить до числа спадкоємців ОСОБА_4 за законом, та яка заявила про свої права на спадщину, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а відповідно, про права на майно, яке ОСОБА_1 визначає як спільне сумісне майно, надбане за час її спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 , та на яке вона просить визнати за нею право власності, в тому числі в порядку спадкування. В судовому засіданні позивач та її представник суду повідомили, що не мають клопотань до суду щодо залучення ОСОБА_3 до участі у справі в будь-якій процесуальній якості. ОСОБА_3 залучений до участі у справі як третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору;

у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування»;

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову;

у цій справі предметом спору є визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на майно, що належало спадкодавцю: на 1/2 частину як на частину спільного майна та на 1/2 частину як на спадкове майно. Тому належним відповідачем у цій справі має бути ОСОБА_3 . Харківська міська рада є неналежним відповідачем у справі, оскільки є спадкоємець за законом, який звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. На підставі викладеного суд зробив висновок, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2025 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Ястребовою Є. Б., залишено без задоволення;

рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2024 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що Харківська міська рада є неналежним відповідачем. Апеляційний суд виходив з того, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 234/17030/18 (провадження № 61-12859св21), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2023 року у справі № 199/1204/21 (провадження № 61-4074св23));

ОСОБА_3 , як спадкоємець другої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , є належним відповідачем у даній справі. Разом з тим, клопотання про його залучення до участі у справі в якості відповідача не заявлено;

пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року у справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року у справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23));

апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги щодо передчасності залучення судом ОСОБА_3 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, внаслідок чого позивачка не мала можливості залучити його як належного відповідача, як необґрунтовані та такі, що спростовуються матеріалами справи. Оскільки ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15 березня 2024 року залучено ОСОБА_3 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Зі змісту ухвали вбачається, що в судовому засіданні позивач та її представник повідомили, що не мають клопотань до суду щодо залучення ОСОБА_3 до участі у справі в будь-якому процесуальному статусі. Вказане підтверджується протоколом судового засідання від 15 березня 2024 року, у якому представник позивача вказала про відсутність клопотання про залучення ОСОБА_3 як третьої особи та як відповідача, так як із ним немає предмета спору. Заперечень до протоколу судового засідання в порядку передбаченому статтею 249 ЦПК України до суду не надходило.

ОСОБА_1 22 квітня 2025 року через підсистему Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Ястребовою Є. Б. , на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2025 року (повний текст постанови складено 28 березня 2025 року).

Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2025 року указану касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 05 травня 2025 року ці недоліки було усунуто, зокрема подано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 30 жовтня 2019 у справі № 643/6799/17; від03 травня 2023 року у справі № 208/5484/20; від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

в оскаржуваних рішеннях суди першої та апеляційної інстанцій застосували норму права, а саме статті 3, 21, 74 СК України та Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 у справі № 643/6799/17 та від 03 травня 2023 року у справі № 208/5484/20;

неврахування вказаних висновків Верховного Суду призвело до того, що судами першої та апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваних рішень було встановлено вичерпний перелік доказів, необхідних для встановлення факту проживання позивачки та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ігноруючи, що поняття «ведення спільного господарства» є оціночним і може підтверджуватись будь-якими належними та допустимими доказами в кожній справі окремо, а обов`язок суду оцінювати належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України). Однак під час ухвалення оскаржуваних рішень суди вимагали доказів у вигляді конкретних формалізованих фінансових паперів, не надавши належної оцінки у сукупності усім обставинам та доказам, наявним в матеріалах справи;

замість індивідуального підходу, притаманного такій категорії справ, суди першої та апеляційної інстанції відмовляючи у позові, фактично ототожнили обставини цієї справи зі справами, які є відмінними від неї, так як у таких справах був суттєвий спір щодо факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та відповідачі у цих справах активно заперечували ці обставини, що вимагало надання конкретних доказів, а самі показання свідків у таких справах були суперечливими між собою;

у цій справі відсутні будь-які заперечення обставинам та доказам, на які позивач посилалась у своєму позові, тому відсутній «протилежний висновок», який потребував би спростуванню чи встановленню більшої вірогідності, ніж той, на який вказує позивач. Так, відповідач у справі та треті особи відзиву на позов не надали;

суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Висновок судів про те, що Харківська міська рада є неналежним відповідачем є передчасним, зробленим без повного та всебічного дослідження усіх обставин справи. На момент звернення ОСОБА_1 до суду з позовною заявою не було встановлено жодного спадкоємця ОСОБА_4 , тому відповідно до норм цивільного законодавства та ЦПК України - було законними та обґрунтованим кроком з боку позивача у справі визначити відповідачем орган місцевого самоврядування - Харківську міську раду. Обставина про наявність спадкоємців відповідно до закону підтверджується наданою до місця відкриття спадщини заявою, написаною особисто за місцем відкриття спадщини або надісланою заявою, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідченою. Суди дійшли до вказаного висновку на підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини, яка є недопустимим доказом. Оскільки виходячи зі змісту глави 16 розділу ІV ЦК України та положень Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22 лютого 2012 року № 296/5 - заява від ОСОБА_3 про прийняття спадщини підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Із матеріалів справи не вбачається, що письмова заява про прийняття спадщини від ОСОБА_3 , якого суди першої та апеляційної інстанції встановили як належного відповідача у справі, була подана з дотриманням зазначених вимог законодавства, а саме у формі, яка б свідчила про безумовне волевиявлення на прийняття спадщини, зокрема до матеріалів справи не надано доказів нотаріального посвідчення підпису заявника ОСОБА_3 . Натомість ця обставина є істотною та юридично значимим фактом, так як за відсутності нотаріального посвідчення підпису ОСОБА_3 , його заява про прийняття спадщини, на підставі якої судами було відмовлено у позові, може бути визнана нікчемною, адже відповідно до 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин);

на час заявлення позовних вимог до Харківської міської ради позивач не знала і не могла знати про наявність спадкоємців без витребування спадкової справи судом. Оскільки інформації про інших спадкоємців у ОСОБА_1 не було, про заміну Харківської міської ради на належного відповідача - ОСОБА_3 мови йти не могло бути. Якщо суд першої та апеляційної інстанції вважали, що Харківська міська рада не є належним відповідачем у справі, то суд першої інстанції зобов`язаний був роз`яснити наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а не формально запитати: «Чи є клопотання про залучення ОСОБА_3 як співвідповідача?».

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 03 лютого 2021 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшли грошові вклади, що відкриті на його ім`я у АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Держаний ощадний банк України», що підтверджується наданою банками інформацією.

На день смерті ОСОБА_4 проживав у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором № 88 найму житла/ліжко-місця від 11 квітня 2013 року, укладеним державним підприємством «Південна залізниця» в особі начальника відокремленого підрозділу «Харківське будівельно-монтажне експлуатаційне управління державного підприємства «Південна залізниця» та ОСОБА_4

ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Самчук Т. В. з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 спадкова справа заведена 19 квітня 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самчук Т. В. на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 , що підтверджується наданою нотаріусом інформацією.

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Самчук Т. В. від 22 листопада 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини із спадкодавцем та постійного проживання з ним на час відкриття спадщини.

07 червня 2021 року, в межах встановленого законом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Суди встановили, що ОСОБА_3 є братом спадкодавця ОСОБА_4 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року у справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року у справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є право позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (абзац перший частини першої статті 1277 ЦК).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Касаційний суд вже, зокрема, вказував, що:

у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року в справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18));

у справі за позовом спадкоємця, який прийняв спадщину, про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем, належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 554/356/21 (провадження № 61-5463св23));

належним відповідачем за вимогою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі № 175/891/19 (провадження № 61-7081св20)).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суди встановили, що:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 ; після смерті ОСОБА_4 спадкова справа заведена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самчук Т. В.; спадкова справа заведена нотаріусом 19 квітня 2021 року на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 ; 07 червня 2021 року (в межах встановленого законом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини) до спадкової справи надійшла заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини; ОСОБА_3 є братом спадкодавця ОСОБА_4 ; ОСОБА_3 є спадкоємцем другої черги за законом; ОСОБА_3 є належним відповідачем у цій справі;

ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15 березня 2024 року залучено ОСОБА_3 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Зі змісту ухвали вбачається, що в судовому засіданні позивач та її представник повідомили, що не мають клопотань до суду щодо залучення ОСОБА_3 до участі у справі в будь-якому процесуальному статусі. Вказане підтверджується протоколом судового засідання від 15 березня 2024 року, у якому представник позивача вказала про відсутність клопотання про залучення ОСОБА_3 як третьої особи та як відповідача, так як із ним немає предмета спору. Заперечень до протоколу судового засідання в порядку передбаченому статтею 249 ЦПК України до суду не надходило;

клопотання про залучення ОСОБА_3 до участі у справі як відповідача стороною позивача не заявлено. Належним відповідачем у цій справі має бути ОСОБА_3 Харківська міська рада є неналежним відповідачем.

За таких обставин, суди обґрунтовано відмовили в задоволенні позову.

Аргумент касаційної скарги про те, що за відсутності нотаріального посвідчення підпису ОСОБА_3 , його заява про прийняття спадщини, на підставі якої судами було відмовлено у позові, може бути визнана нікчемною, адже відповідно до 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), і тому є недопустимим доказом, касаційний суд відхиляє з таких підстав.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частина перша та друга статті 1269 ЦК України).

Касаційний суд вже вказував, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним» (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16 (провадження № 61-5800зпв18), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Касаційний суд підкреслює, що парламентом на рівні норми закону не передбачено як необхідності здійснювати нотаріальне посвідчення заяви про прийняття спадщини, та і нікчемності заяви про прийняття спадщини, на який відсутнє засвідчення справжності підпису.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 30 жовтня 2019 у справі № 643/6799/17; від03 травня 2023 року у справі № 208/5484/20; від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, необґрунтовані, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником Ястребовою Євгенією Богданівною , на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Самчук Тетяна Валеріївна, ОСОБА_3 , акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину спільного сумісного майна за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину майна в порядку спадкування за законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков