УХВАЛА

10 червня 2025 року

м. Київ

справа № 754/16422/24

провадження № 61-6552ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткове рішення Деснянського районного суду

м. Києва від 10 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року і ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання в розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 листопада 2024 року, щомісячно, але не більш ніж до закінчення навчання або досягнення нею двадцяти трьох років.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року змінено в частині визначення періоду стягнення аліментів, шляхом зазначення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання, починаючи з 21 листопада 2024 року

до 30 червня 2028 року.

У іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року залишено без змін.

Додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду.

21 травня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року.

21 травня 2025 року ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду

з касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 19 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду

від 17 квітня 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК Українипередбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову у цій справі є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, а тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України. Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення в малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга ОСОБА_3 містить посилання на випадки, передбачені підпунктом «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справіпідлягає касаційному оскарженню.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому, доводи касаційної скарги зводяться виключно до незгоди заявника з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення зводиться до незгоди із рішенням суду першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд враховує Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня

1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 подаликасаційні скарги на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 176 ЦПК України, пунктом 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року і ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду

м. Києва від 19 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Копію ухвали разом з доданими до скарг матеріалами повернути особам, які подавали касаційні скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська