Дата документу 23.06.2025
Справа № 334/3736/25
Провадження № 2/334/2388/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Фетісова М.В., за участі секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

представник позивача Пархомчук С.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 180404 від 27.02.2021 в сумі 10 440 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в сумі 2 000 гривень та простроченої заборгованості за процентами в сумі 8 440 гривень.

Позов обґрунтовує тим, що 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відступлено право грошової вимоги до відповідачки. 27.02.2021 між ТОВ ««ЗАЙМЕР» та відповідачкою укладено кредитний договір № 180404 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Сума кредиту 2 000 гривень строком на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 2% в день або 730% річних. Станом на 13.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором 10 440 гривень, який складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в сумі 2 000 гривень та простроченої заборгованості за процентами в сумі 8 440 гривень. 27.02.2021 на картковий рахунок відповідачки було перераховано кредитні кошти в сумі 2 000 гривень за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 . На адресу відповідачки була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, яка залишена останньою без виконання.

Представник відповідачки адвокат Беспалов О.С. подав відзив на позов, в якому просив відмовити у його задоволенні, та зазначив, що позивачем до позовної заяви не долучений кредитний договір № 180404 від 27.02.2021, укладений між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачкою, в описі додатків не міститься, що є перешкодою подальшого розгляду справи та підставою залишення позовної заяви без руху. Відповідачка вважає неналежним та недопустимим доказом, який підтверджує здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів, копію довідки-підтвердження ТОВ «ПРОФІТГІД», як на підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу кредитних коштів відповідачці, згідно якого 27.02.2021 о 09:04:06 було успішно перераховано кошти в сумі 2 000 гривень на платіжну картку клієнта (маска карти НОМЕР_1 ), призначення платежу: на російській «видача кредита 180404». Матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання первісними кредиторами умов договору, щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Крім того, матеріали справи не містять даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті Договору, саме відповідачці. З огляду на докази, наявні в матеріалах справи, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачці, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідачки матеріали справи не містять. Не надано також доказів існування будь-яких правовідносин між первісним кредитором та ТОВ «ПРОФІТГІД», яке здійснило переказ коштів на рахунок відповідачки від імені первісних кредиторів. Досліджуючи наданий розрахунок, який сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розмір за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідачки, підтвердження отримання останньою кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачки. Надані позивачем договір факторингу та витяг з реєстру боржників до договору факторингу самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розмір за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідачки, підтвердження отримання останньою кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідачки проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20). Відповідач дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення як основного боргу за кредитним договором, так і похідних від нього відсотків, та порушення відповідачкою прав позивача, які б підлягали судовому захисту. Долучена довідка про ідентифікацію містить фактично тільки прізвище, ім`я, по-батькові, та РНОКПП відповідачки, при цьому відсутня інформація про дату народження, проживання та інші можливі дані для ідентифікації особи, наприклад фото паспорту, фото обличчя, фото обличчя з наявністю лицевої сторони паспорту для ID-карток або першої сторінки для паспортів типу «книжечка». Фінансова установа, укладаючи в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» договір в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, повинна забезпечити такий спосіб ідентифікації клієнта, який унеможливить сумнів, що особа виступає не від власного імені. Перед укладенням в електронній формі договору фінансового кредиту позивач належним чином, в присутності відповідачки, не верифікував її особу, та здійснив реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції з отриманням відповідного одноразового ідентифікатора без належної перевірки особи відповідачки. При цьому наведений позивачем та ТОВ «ЗАЙМЕР», метод верифікації шляхом надсилання смс-повідомлення не дає змогу належним чином встановити особу клієнта, адже, знаючи лише її ідентифікаційні дані (номер РНОКПП, дані паспорту, анкетні дані), замість неї верифікацію може пройти будь-яка особа, вказавши довільний номер мобільного телефону під час реєстрації, який не має конкретної прив`язки до особи-клієнта. Можливість віддаленої верифікації особи-клієнта, без необхідності її особистої присутності, при наданні небанківських фінансових послуг, в чинному законодавстві з`явилася лише з 30 липня 2020 року разом з набранням чинності Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2020 № 107. Оскільки ТОВ «ЗАЙМЕР» перед встановленням ділових відносин з відповідачкою у вигляді укладення в електронній формі договору фінансового кредиту, належним чином, в присутності відповідача або віддалено, не верифікував її особу, та здійснив реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції з отриманням відповідного одноразового ідентифікатора, без належної перевірки особи відповідачки, можна дійти висновку, що вчинений на електронному договорі електронний підпис одноразовим ідентифікатором неможливо вважати підписом ОСОБА_1 . Ідентифікацію особи відповідачки за допомогою електронного цифрового підпису, позивач не здійснював, а здійснив її за виданим ним же одноразовим ідентифікатором, без належного встановлення (верифікації) особи відповідачки.

Представник позивача відповідь на відзив не подав.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 15.05.2025 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена позивачу в його електронний кабінет та отримана ним 15.05.2025 о 20.19 годині. Отже відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України позивач є належним чином повідомленим про розгляд справи. Також ухвала про відкриття провадження у справі надсилалась відповідачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим у встановленому законом порядку її місцем проживання. Рекомендований лист був отриманий відповідачкою 19.05.2025. Таким чином відповідно до пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України відповідачка є належним чином повідомленою про розгляд справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

27.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 180404, відповідно до умов якої відповідачці надано кредит в сумі 2 000 гривень (підпункт 1.1 пункту 1) зі строком на 30 днів, тобто до 28.03.2021, але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання Сторонами (підпункт 1.2 пункту 1), зі сплатою процентів 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу, тип процентної ставки фіксована (підпункт 1.3 пункту 1) (далі Кредитний договір).

Кредитний договір підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора AV1531, що підтверджується довідкою про ідентифікацію.

Отримання відповідачкою кредиту в сумі 2 000 гривень підтверджується підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України від 12.07.2001 № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який був чинним на момент укладання кредитного договору, договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Примірник договору, укладеного у вигляді електронного документа, та додатків до нього (за наявності) вважається отриманим клієнтом, якщо договір за домовленістю особи, яка надає фінансові послуги, і клієнта або за вибором клієнта направлений на електронну адресу клієнта чи направлений йому в інший спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення. Договір, укладений у вигляді електронного документа, та додатки до нього (за наявності) повинні містити відомості про клієнта, у тому числі зазначені ним контактні дані. Положення цього абзацу не застосовується до договорів, зазначених у пункті 4 цієї частини.

У разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії.

У пункті 5 частини першої статті 3 Закону України від 03.09.2015 № 675-VIII «Про електрону комерцію» (далі Закон № 675-VIII) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону № 675-VIII).

Частиною п`ятою статті 11 Закону № 675-VIII передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачка ОСОБА_1 була належним чином ознайомлена із умовами Кредитного договору, що підтверджується накладенням відповідачкою електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором AV1531.

Суд відхиляє аргументи представника відповідачки про те, що довідка про ідентифікацію, не містить всіх даних відповідачки, у зв`язку з чим вона не була належним чином ідентифікованою, а отже одноразовий ідентифікатор не можливо вважати її електронним підписом, оскільки вищевказана довідка містить персональні дані відповідачки (прізвище, ім`я та по батькові, дату народження, РНОКПП, абонентський номер мобільного телефону). Також вказані персональні дані не могли бути відомими позивачу без персонального звернення відповідачки.

За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 15.11.2016 № 1734-VIII «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: (1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); (2) правонаступництва; (3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); (4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до умов договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, витягу з реєстру боржників до договору факторингу, платіжних доручень № 1653 та № 432 від 02.11.2021 та № 1672 від 23.11.2021 до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право вимоги за Кредитним договором № 180404 від 27.02.2021.

Відповідно до виписки з особового рахунка за Кредитним договором за період з 27.02.2021 13.01.2025 загальний розмір заборгованості складає 10 440 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в сумі 2 000 гривень та простроченої заборгованості за процентами в сумі 8 440 гривень.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідачці була надіслана вимога про сплату заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 10 440 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в сумі 2 000 гривень та простроченої заборгованості за процентами в сумі 8 440 гривень. що підтверджується вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором від 13.01.2025.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до пункту 54 постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом перевірена виписка з особового рахунка та встановлено, що проценти в сумі 8 440 гривень нараховувались кредитодавцем ТОВ «ЗАЙМЕР» з 27.02.2021 протягом 214 днів, що суперечить умовам кредитного договору № 180404 від 27.02.2021, оскільки підпунктом 1.2 пункту 1 договору визначено строк дії договору 30 днів, тобто до 28.03.2021.

Таким чином нарахування процентів кредитодавцем з 29.03.2021 є безпідставним.

Нараховані проценти за користування кредитними коштами станом на 28.03.2021 складають 1 200 гривень, що підтверджується Додатком № 1 до Договору, тому саме вказана сума має бути стягнута з відповідачки в погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Не знайшли свого підтвердження аргументи представника відповідачки з приводу не долучення позивачем до позовної заяви кредитного договору № 180404 від 27.02.2021, який не міститься в описі додатків, оскільки він доданий до позовної заяви та вказаний у додатках у пункті 15.

Також суд відхиляє аргументи представника відповідачки про те, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачкою кредиту.

Відповідно до договору про надання фінансового кредиту № 180404 від 27.02.2021 у відомостях про позичальника ОСОБА_1 зазначено рахунок її рахунок № НОМЕР_1 . Договір підписаний відповідачкою, а отже саме вона несе відповідальність за зазначені у договорі її персональні дані.

На вказаний у договорі рахунок 27.02.2021 ТОВ «ПРОФІТГІД» здійснило переказ грошових коштів в сумі 2 000 гривень за договором № 180404, що підтверджується підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів.

Доказів того, що вказаний рахунок відповідачці не належить, доказів неотримання нею кредиту (виписки по рахункам, тощо), її представником не подано.

За такихобставин суд дійшов до висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 180404 від 27.02.2021 в сумі 3 200 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у сумі 2 000 гривень та простроченої заборгованості за процентами в сумі 1 200 гривень.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Щодо вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків.

Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою сьомою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що 29.12.2023 між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» в особі директора Осипенко Ірини Сергіївни та адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем укладений Договір про надання правничої допомоги. Відповідно до акту про отримання правової допомоги від 20.05.2025 та рахунку № 20.05.2025-22 від 20.05.2025 вартість витрат на надання професійної правничої допомоги за позовом до ОСОБА_1 складає 10 500 гривень, у тому числі зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між сторонами в рамках Кредитного договору (1 година) в сумі 2 000 гривень, складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики (2,5 години) в сумі 5 000 гривень, інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи (1,5 години) в сумі 3 000 гривень та канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції в сумі 500 гривень.

Відповідно до платіжної інструкції № 3 8601 від 20.05.2025 вартість витрат на правничу допомогу складає 10 500 гривень.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки заявив клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність складності справи. Зазначив, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до позовної заяви на підтвердження витрат на правничу допомогу додано: договір про надання правничої допомоги від 29.12.2023 року, опис в позові орієнтованого розміру судових витрат ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ». Оцінюючи зміст наданих послуг, відповідачка вважає, що стороною позивача не доведено необхідність та доцільність надання послуг, визначених в описі, що такі дії пов`язані з розглядом даної справи. Так в пункті 1 опису зазначається: «Зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості…», не є пов`язаною з розглядом даної справи, а пункт 5 опису прямо відноситься та пов`язаний з пунктом 2, адже канцелярські витрати та виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції є прямими витратами на підготовку та подачу позову до суду. На думку відповідачки, витрати на правничу допомогу в сумі 12 922,40 гривні, що пред`явлені позивачем до відшкодування, не є співмірними зі складністю справи. При цьому, позовні заяви цієї категорії фактично є шаблонними та не потребують значного часу та витрат на їх складання, рівно як і за розглядуваних обставин не потребують значного часу вивчення судової практики в аналогічних спорах. Так, правовий аналіз судової практики та складання позовної заяви по схожих справах є порівняно типовою роботою, яка не розпочинається спочатку при підготовці наступного позову, а робота із практикою в подальших роботах повторює первісні судові практики. Тобто обсяги роботи при складанні однотипних позовних заяв за аналогічних спірних правовідносин не потребують докладання однакових зусиль та часу у порівнянні із опрацюванням іншої категорії спорів. При викладених обставинах, дослідивши матеріали даної справи, відповідачка вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг, ціною позову і значенням справи для сторони.

Суд встановив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу є непропорційними до предмету спору, оскільки перевищують ціну позову.

Крім цього складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики не потребувало витрачання адвокатом 2,5 годин часу, оскільки позовна заява є типовою для всіх позовних заяв, поданих ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ». Вона потребувала лише деяких змін щодо предмета спору, а не підстав позову.

Також складання інших клопотань, заяв до суду, процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи явно не потребував витрат адвокатом 1,5 години часу, оскільки ним додатково подана лише одна заява про розподіл судових витрат.

Канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції не входять до складу витрат на професійну правничу допомогу відповідно до статті 137 ЦПК України. Крім цього докази таких витрат не подані.

Ураховуючи вищезазначене, оцінивши подані представником позивача докази на підтвердження понесених позивачем витрат, клопотання представника відповідачки про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, суд дійшов висновку про те, що реальні витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 3 500 гривень.

Згідно з частиною першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 072,80 гривні (3 500 гривень (реальні витрати на професійну правничу допомогу) * (3 200 гривень (задоволена частина позову) * 100 % : 10 440 гривень (ціна позову)). Також з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 742,50 гривні (2 422,40 гривні (сплачений судовий збір) * (3 200 гривень (задоволена частина позову) * 100 % : 10 440 гривень (ціна позову)).

Керуючись статтями 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за Кредитним договором № 180404 від 27.02.2021 в сумі 3 200 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у сумі 2 000 гривень та простроченої заборгованості за процентами в сумі 1 200 гривень.

У позові в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» судові витрати у сумі 1 815 (одна тисяча вісімсот п`ятнадцять) гривень 30 копійок, які складаються із: судового збору в сумі 742 (сімсот сорок дві) гривні 50 копійок та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 072 (одна тисяча сімдесят дві) гривні 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ», місцезнаходження: вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7, м. Київ, ,

відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя М.В. Фетісов