Пров. №2/766/3607/25
23 червня 2025 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Петішкін О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування шкоди,
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому просили стягнути з держави рф на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 35 тис. євро, що на день подання позову за офіційним курсом Національного банку України становить 1608393,50 грн; стягнути з держави рф на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 35 тис. євро, що на день подання позову за офіційним курсом Національного банку України становить 1608393,50 грн.
В обґрунтування позову вказали, що 24.02.2022 року вранці, відкривши стрічку новин дізнались про початок війни. Вже вдень зі сторони ОСОБА_3 було чутно вибухи, на той час, ОСОБА_1 була безробіття, перебувала на обліку в Білозерському центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю. Її мати ОСОБА_2 отримувала пенсію готівкою через відділення пошти, всього у них було близько 7 тис. грн готівки та 8 тис. грн на її картці, був мінімальний запас продуктів, засобів гігієни та ліків матері. Вже 26.02.2022 року зник інтернет, мобільний зв`язок треба було «ловити» по всьому селу, до кінця місяця військові рф вже були в їх селі де вони проживали. Завіз продуктів був припинений, ліків не було. На початку березня по селу пішли перші влучання снарядів, почалась паніка, хто мав власний транспорт виїжджали в бік Херсону. Село опинилось на лінії зіткнення, тому увесь час через них летіли снаряди, по селу їздили російські танки та бронетехніка. ОСОБА_1 зазнала великих моральних страждань, оскільки виїхати з тяжкохворою матір`ю, яка потребує постійної уваги та спеціальних засобів по догляду, їй не було куди та чим виїхати, довгої дороги мати могла не витримати. Після 10.03.2022 зникла електроенергія, а з нею і вода, коли закінчився скраплений газ, готувала на вогнищі у дворі. В кімнаті, де лежала ОСОБА_2 висипалось 2 вікна. Вона бачила, як військові рф грабували пусті будинки, возили причепами награбоване. Зв`язок із центром зайнятості вона втратила, тому 4 місяці взагалі не отримувала ніяких засобів для існування, мати ще отримувала пенсію готівкою за березень-травень, потім виплати припинились. 25.05.2022 року приблизно о 13.00 год. внаслідок скидання ворожим літаком снаряду відбулось пряме влучання в її житловий будинок, в результаті чого було його пошкоджено. В цей час, вона перебувала на вулиці, вибуховою хвилею її відкинуло на кілька метрів, уламок снаряду перебив їй вену на нозі та м`які тканини, її відвезли до лікарні на лікування. Мати в будинку дивом не постраждала, та її забрали сусіди на той час, поки була на лікуванні. У матері лишився будинок на тимчасово окупованій території Херсонської області, про його стан їм нічого не відомо. На ґрунті всього пережитого у неї з`явились проблеми із зором, серцем, тривожить безсоння, нога після поранення повністю не відновилась.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.10.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.05.2025 року розгляд справи відкладено, витребувано відомості щодо реєстрації смерті позивачки ОСОБА_2 .
Позивачки в судове засідання не прибули, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечували.
Представник відповідача в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суд не повідомляв, відзив не подано.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення.
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,1505 га, що підтверджено свідоцтвами про право на спадщину за законом від 17.04.2018 року, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120855473 від 17.04.2018 р, №120854341 від 17.04.2018 р.
Згідно талону-повідомлення Єдиного обліку №1292 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09.02.2023 року, 07.02.2023 року о 11.00 год. надійшла заява до РУ про те, що 07.02.2023 року о 11.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 07.02.2023 р. о 09.20 год. до ЧЧ Білозерського ВП надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що 25.05.2022 року в АДРЕСА_1 внаслідок ворожих обстрілів військових рф було пошкоджено будинок та господарчі будівлі, які належать заявниці, а також заявниця отримала осколкове поранення в області правового стегна.
З копії епікризу виписного №3176/2022 від 30.05.2022 р. КНП «Херсонська обласна клінічна лікарня» ХОР, ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з 25.05.2022 року по 31.05.2022 року із діагнозом Скалкове поранення правого стегна (ПХО рани 25.05.2022 р).
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 29.02.2024 р. КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» ХМР, ОСОБА_2 страждає на церебральний атеросклероз ІІ-ІІІ ступеню, інші діагнози неможливо розшифрувати через рукописний почерк лікаря, який є нечитабельним.
За актом комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії рф від 09.01.2023 року №13 складеного комісією у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 проведено обстеження будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та встановлено, що внаслідок артилерійських обстрілів рф житловий будинок зазнав пошкоджень, які відносяться до ІІ категорії. Рекомендовано технічне обстеження.
З 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.
Згідно із заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VІІІ, збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).
Друга фаза збройної агресії російської федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення так званих «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).
Третя фаза збройної агресії російської федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил російської федерації.
24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії російської федерації проти України, повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на суверенну територію України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до тепер.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Загальновідомою обставиною, тобто такою що не потребує доказування (частина третя статті 82 ЦПК України) є те, що російська федерація, яка здійснює збройну агресію проти України, зухвало відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну діяльність в Україні.
02 березня 2022 року збройну агресію російської федерації проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від російської федерації негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.
14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX).
27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія російської федерації проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.
Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН.
Звернення позивача до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Відповідно до частини другої статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, зокрема щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див.: постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.
При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частина п`ята статті 12 ЦПК України).
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись до суду з позовом, позивачки вказувала на завдання їм моральної шкоди, що полягали у перебуванні у постійному страху, погіршення стану здоров`я, обмеженням у продовольстві, ліках, пораненням внаслідок обстрілу позивачки ОСОБА_1 , тощо.
Дослідивши матеріали справи, встановивши всі обставини, суд дійшов висновку, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, розв`язання і ведення агресивної війни позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазнали моральних переживань, душевних страждань, які виразилися у втраті душевного спокою, постійному відчутті невпевненості і незахищеності, побоюванні за безпеку, порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації життя й безпеки, полишення будинку та зміну місця проживання тощо.
Врахувавши встановлені обставини, зокрема триваючий характер порушень прав та законних інтересів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , характер вимушених змін у їх житті, глибину душевних страждань через збройну агресію російської федерації проти України, які вимагають від них додаткових зусиль для організації свого життя, а також те, що на території Херсонської області, яка з 01.03.2022 року перебувала в тимчасовій окупації, та навіть після деокупації частини області, території м. Херсон та Херсонського району перебуває у зоні активних бойових дій, пораненням позивачки ОСОБА_1 внаслідок ворожого обстрілу, тяжкий і безпорадний стан ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення 35 тис. євро, що на день подання позову за офіційним курсом Національного банку України становить 1608393,50 грн.
Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.
Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.
Рішення в повному обсязі складено 23 червня 2025 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 273, 280-283, 354 ЦПК України, ст. 22, 321, 1166, 1167, 1173 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на відшкодування моральної шкоди 35 тис. євро, що на день подання позову за офіційним курсом Національного банку України становить 1608393,50 грн.

Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на відшкодування моральної шкоди 35 тис. євро, що на день подання позову за офіційним курсом Національного банку України становить 1608393,50 грн.

Стягнути з держави російська федерація в дохід держави України судовий збір у розмірі 15140,00 грн. (п`ятнадцять тисяч сто сорок гривень 00 коп).

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою. відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачі та третя особа мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення. Якщо повне рішення не були вручено у день його складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Херсонського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяО. В. Ус