Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5896/25
Номер провадження2-о/711/181/25
РІШЕННЯ
30 червня 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Овезової Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території,
27 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною заявою в порядку окремого провадження, в обгрунтування якої зазначає про те, що вона є онукою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 бабуся заявника померла за місцем свого постійного проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про причину смерті та медичним свідоцтвом про смерть, виданими установами, які розташовані на тимчасово окупованій території України.
Проте отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_2 в органах державної реєстрації актів цивільного стану України заявник позбавлена можливості, оскільки документи, що наявні у неї та свідчать про факт смерті бабусі, видані установами на тимчасово окупованій території України, що створені у порядку не передбаченому чинним законодавством.
Заявник вказує, що метою встановлення відповідного юридичного факту є державна реєстрація смерті ОСОБА_2 та реалізація права на спадкування.
Підсумовуючи викладене, заявник просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Інженерне, Пологівського району, Запорізької області, за адресою: АДРЕСА_2 .
Також просить суд уповноважити орган державної реєстрації актів цивільного стану здійснити реєстрацію зазначеного факту смерті та видати відповідне свідоцтво державного зразка.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 червня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено 30 червня 2025 року.
Представник заінтересованої особи: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.18).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторони заявника, висловлену письмово, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Крім того відповідно до копії витягу із паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , що виданий 03 лютого 1997 року Пологівським РВ УМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_2 є громадянкою України.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Абзацом 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Відомості про смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064.
Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15 квітня 2014 року (далі Закон №1207), тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.
Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території (ч.1 ст.5 Закону №1207).
Відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону №1207 передбачено, що тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.
Частинами 2, 3 статті 9 Закону №1207 передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Розділом 3 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №9-1130/0/4-16 від 15.04.2016 передбачено, що під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia» «Ilascuand Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Ураховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017, на сьогодні - це положення ст.317 ЦПК України).
Встановлення факту смерті необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України, зокрема, з метою реалізувати своє право на спадкування після смерті ОСОБА_2 .
Сукупність наданих заявником доказів свідчить про те, що її бабуся ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Чубарівка, Пологівського району, Запорізької області, дійсно померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Інженерне, Пологівського району, Запорізької області, Україна (тимчасово окупована територія України) та оскільки реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті неможлива, то суд вважає за необхідне встановити такий юридичний факт, задовольнивши вимоги заявника в означеній частині, що є доведеними та обґрунтованими.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.
У зв`язку із викладеним суд дійшов висновку про необхідність допустити рішення до негайного виконання.
Що стосується прохання, викладеного у п.2 прохальної частини заяви, а саме: уповноважити орган державної реєстрації актів цивільного стану здійснити реєстрацію зазначеного факту смерті та видати відповідне свідоцтво державного зразка, то суд зазначає про таке.
Абзацом третім пункту 9 глави 5 розділу III Правил №52/5 передбачено, що державна реєстрація факту смерті, встановленого у судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були заявниками при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого за їх зверненням в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, сьомим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил.
Абзацом першим пункту 15 глави 5 розділу III Правил №52/5 встановлено, якщо державна реєстрація смерті проводиться на підставі рішення суду про оголошення особи померлою або встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, надісланого судом, свідоцтво про смерть оформлюється та видається заявнику під час його звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
З аналізу означених вище норм Порядку №52/5 суд встановив, що у випадку, коли державна реєстрація факту смерті, зокрема, на тимчасово окупованій території України, проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі відповідного судового рішення, то окремо уповноважувати означені установи здійснити реєстрацію зазначеного факту не потрібно, оскільки до їх дискреційних повноважень належить реєстрація відповідного юридичного факту на підставі судового рішення.
Що стосується видачі заявнику відповідного свідоцтва державного зразка, то Правилами №52/5 передбачено, що свідоцтво про смерть оформлюється та видається заявнику під час його звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що після набрання рішенням законної сили, заявник має звернутися до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану для отримання свідоцтва про смерть затвердженого зразка. Таким чином, передчасною є вимога про уповноваження орган державної реєстрації актів цивільного стану видати заявнику свідоцтво про смерть.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога про уповноваження орган державної реєстрації актів цивільного стану здійснити реєстрацію зазначеного факту смерті та видати відповідне свідоцтво державного зразка є передчасною, а відповідно такою, що задоволенню не підлягає.
Ураховуючи, що відповідно до п.21 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються заявники, зокрема, у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, тому судові витрати слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 4, 76, 89, 259, 263, 265, 293, 294, 315-317, 319, 354, 355, п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд
заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території задовольнити частково.
Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Чубарівка, Пологівського району, Запорізької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Інженерне, Пологівського району, Запорізької області, Україна.
У іншій частині заяву залишити без задоволення.
Допустити рішення суду до негайного виконання.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повне рішення складене 30 червня 2025 року.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_3 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_4 .

Заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), код ЄДРПУО: 05387096, місцезнаходження: м. Черкаси, вул. Небесної Сотні, 3.

Головуючий: О. В. Петренко