Справа № 761/319/22
Провадження № 2/761/3987/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.

за участю секретаря Біловус Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача 2 Котляр Т.М. ,

представника третьої особи 1 Ковальової А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Київської міської прокуратури, Шевченківського районного управління Головного управління національної поліції України в м. Києві, треті особи: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) до Державної казначейської служби України (далі по тексту - відповідач 1), Київської міської прокуратури (длі по тексту- відповідач 2), Шевченківського районного управління Головного управління національної поліції України в м. Києві (далі по тексту - відповідач 3), треті особи: Територіальне управління Державного бюро розслідувань (далі по тексту - третя особа1), ОСОБА_4 (далі по тексту -третя особа 2), про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, в якій позивач просить суд: стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на відшкодування майнової шкоди на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 98 592,00 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви.

В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що провадженні Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві перебувало кримінальне провадження №0 від 20.09.2016 року. Фігурантом даного провадження був ОСОБА_5 , тому під час досудового слідства на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2016 року слідчим Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві 04.12.2016 року було проведено обшук у будинку дружини позивача - ОСОБА_4 , по місцю його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обшуку було вилучено майно: документи на автомобіль Opel Vectra SG 9855A та легковий транспортний засіб OpelVectra, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.02.2016 року на вищезазначене майно було накладено арешт. Слідчим у кримінальному провадженні було винесено постанову, якою документи на автомобіль Opel VectraSG 9855А та легковий транспортний засіб OpelVectra, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , НОМЕР_3 було визнано речовими доказами. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.02.2017 року вищезазначену ухвалу районного суду було скасовано, із зазначенням того, що арешт накладено незаконно та безпідставно, тому вилучене майно набуло статусу тимчасово вилученого на яке не накладено арешт, тому підлягало поверненню. Позивач вказує, що ним та його представником неодноразово направлялись заяви, скарги та клопотання з вимогою про повернення тимчасово вилученого майна, на що постійно отримували відмову. На чергове звернення з вимогою про повернення майна 07.02.2020 року прокуратурою було повідомлено про ініціювання кримінального провадження № 0000228 від 01.04.2019 року щодо зникнення речових доказів у кримінальному провадженні зокрема : легкового автомобіля OpelVectra, номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . Позивачем було ініційовано ще ряд кримінальних проваджень щодо посадових осіб Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві та СВ Київської міської прокуратури, які мають безпосереднє відношення до вилучення, організації зберігання та безпідставного утримання майна. Дані провадження розслідувалися слідчими Територіального управління ДБР розташованого у м. Києві. Під час даних проваджень легковий автомобілі OpelVectra, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , НОМЕР_3 було оголошено у розшук, але безрезультатно. Досудове слідство у кримінальному провадженні здійснювалося слідчими Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві та слідчим відділом Київської міської прокуратури, а процесуальне керівництво прокурорами Київської міської прокуратури, тому саме посадові особи даних юридичних осіб здійснили дії по вилученню, організації зберігання, не поверненні майна та сприянні його зникнення. Відповідно до висновку спеціаліста вартість легкового автомобіля OpelVectra складає 98592 (дев`яносто вісім тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн. Враховуючи викладене, позивач вважає, що Державна казначейська служба України має відшкодувати за рахунок державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на відшкодування майнової шкоди завданої діями працівників Київської міської прокуратури та Шевченківського районного управління Головного Управління Національної Поліції МВС України в м. Києві на користь ОСОБА_3 , грошові кошти у сумі 98592 (дев`яносто вісім тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн.

Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2022 р. матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П.

Ухвалою суду від 13.01.2022 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 19.05.2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у Територіального управління Державного бюро розслідувань належним чином засвідчені копії матеріалів кримінальних проваджень за №0000546 від 11.05.2019: №0000228 від 01.04.2019; №0000544 від 11.05.2019; №0000545 від 08.05.2019. Витребувано у Київської міської прокуратури інформацію щодо речового доказу у кримінальному провадженні № 0001680 від 20.09.2016, а саме місцезнаходження транспортного засобу Opel VectraSG 9855А, номер шасі НОМЕР_1 .

14.06.2022 року від Київської міської прокуратури надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Так, СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001680 від 20.10.2016 за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України. Матеріали вказаного кримінального провадження разом з речовими доказами листом Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 09.12.2016 № 21346/125/56-2016 направлено 09.12.2016 до Київської місцевої прокуратури №10 для вирішення питання про визначення підслідності кримінального провадження. За результатами вивчення матеріалів кримінального провадження процесуальним керівником встановлено, що підозрювані ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є діючими працівниками полку особливого призначення ГУНП у м. Києві. З огляду на зазначене та враховуючи вимоги ст. ст. 216, 218, п. І розділу XI «Перехідні положення» КПК України, підслідність у кримінальному провадженні 09.12.2016 процесуальним керівником визначена за першим слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва. Київською місцевою прокуратурою №10 матеріали кримінального провадження №0001680 разом з речовими доказами, зазначеними у листі місцевої прокуратури від 09.12.2016 №43-9936вих 16, направлено на адресу прокуратури міста Києва. Відповідно до розписки на останньому аркуші листа від 09.12.2016 №43-9936вих16 матеріали кримінального провадження, речові докази та документи отримав 09.12.2016 слідчий з ОВС першого слідчого відділу Силаєв М.С. Відповідно до інформації Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.12.2016 змінено підслідність вказаного провадження та матеріали органом досудового розслідування та процесуального керівництва визначено прокуратуру міста Києва. За результатами досудового розслідування слідчим відділом прокуратури міста Києва 28.07.2017 до Броварського міськрайонного суду Київської області направлено обвинувальний акт для розгляду по суті. Крім того, слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000228 від 01.04.2019. За результатами досудового розслідування слідчим 15.04.2020 прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України та матеріали кримінального провадження передані до архіву органу досудового розслідування. Враховуючи викладене, до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві направлено запит N?31/1-574вих22 від 02.06.2022 щодо надання вказаних матеріалів кримінального провадження до Київської міської прокуратури. Станом на 10.06.2022 матеріали кримінального провадження №0000228 до Київської міської прокуратури не надійшли. Рішення, дії та бездіяльність органів прокуратури у вищевказаних кримінальних провадженнях позивачем не оскаржувались. З огляду на викладене, підстави та предмет позовної заяви у даній справі відноситься до питань реалізації процесуальних прав учасників кримінального провадження, недотримання яких на думку позивача призвело до спричинення шкоди, що за нормами матеріального права підлягає доказуванню на загальних підставах. КПК України передбачає механізм та порядок захисту та поновлення процесуальних прав учасника кримінального провадження. В свою чергу, сам факт скасування арешту з майна позивача ухвалою Апеляційного суду м. Києва не свідчить про протиправність дій відповідача та завдання матеріальної шкоди позивачу. Отже, наведена в позовній заяві ухвала Апеляційного суду м. Києва у відповідності до визначення ст. 77 ЦПК України належності доказів, не містять інформації про порушення прав в контексті підстав та предмету позову, а зазначає про дотримання засад змагальності та визначає заходи дотримання прав учасників кримінального провадження. Позивачем не вказано, які саме рішення, дії або бездіяльність працівників Київської міської прокуратури завдали йому майнової шкоди. Позивачем не підтверджено належними доказами неправомірність дій Київської міської прокуратури заподіяння такими діями та бездіяльністю Київської міської прокуратури шкоди, як і не надано обґрунтування розміру завданої шкоди. Позивачем до позовної заяви додано лише розрахунок шкоди, заподіяної внаслідок неповернення арештованого майна (на підтвердження розміру шкоди). Разом з тим, доказів неправомірності дій або бездіяльності прокуратури, доказів наявності шкоди і причинно-наслідкового зв?язку між діями або бездіяльністю Київської міської прокуратури та настанням шкоди позивачем не надано.

16.06.2022 року від третьої особи - ТУ ДБР, розташованого в м. Києві надійшли пояснення щодо позову згідно з якими представник третьої особи вказував на необґрунтованість позовної заяви та зазначив, що з огляду на наведені в позовній заяві обставини позивачем не доведено таких елементів складу цивільного правопорушення, які є обов?язковими для доказування у даній цивільній справі, як незаконність рішень, дій чи бездіяльності Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, наявність майнової шкоди та причинний зв?язок між незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві і цією шкодою.

19.10.2022 року на виконання ухвали суду від 19.05.2022 року до суду надійшли копії матеріалів кримінальних проваджень від 11.05.2019 року № 0000546, № 0000228 від 01.04.2019 року та № 0000545 від 08.05.2019 року. Також суд повідомлено, що матеріали закритого кримінального провадження № 0000544 від 11.05.2019 року направлено до Печерського районного суду м. Києва листом від 03.06.2021 року та станом на 06.10.2022 року згадані матеріали на адресу ТУ ДБР, розташованого в м. Києві не повертались.

21.03.2023 року на виконання ухвали суду від 19.05.2022 року до суду надійшли копії матеріалів кримінального провадження № 0000544 від 11.05.2019 року.

Ухвалою суду від 10.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.08.2023 року позов ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Київської міської прокуратури, Шевченківського районного управління Головного управління національної поліції України в м. Києві, треті особи: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 15.11.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_13 - залишено без задоволення. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10.08.2023 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.09.2024 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3 , ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10.08.2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 15.11.2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

29.01.2025 року через систему «Електронний суд» від представника третьої особи - ТУ ДБР, розташованого в м. Києві надійшли додаткові пояснення у справі, згідно змісту яких представник третьої особи наполягав на необгрунтованості позовних вимог та звертав увагу суду, що виходячи зі змісту позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, ОСОБА_3 мав би надати належні та достатні докази на підтвердження факту, що майну, яке належить (належало) йому на праві власності завдано шкоду і така шкода завдана саме внаслідок протиправних дій Київської міської прокуратури та Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. Водночас, матеріали справи не містять підтверджуючих документів права власності ОСОБА_3 на легковий транспортний засіб Opel Vectra, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_4 , НОМЕР_3 . Згідно свідоцтва про реєстрацію, легковий транспортний засіб Opel Vectra, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_4 , НОМЕР_3 належить громадянину Польщі ОСОБА_14 . Оскільки позивачем не доведено наявність майнових прав на спірний легковий транспортний засіб, то відповідно до вимог чинного законодавства, відсутні підстави для відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України позивачу - 98 592,00 грн. (вартість зазначеного транспортного засобу).

03.02.2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про відвід головуючого судді у справі.

Ухвалою суду від 03.02.2025 року вищевказану заяву про відвід судді визнано необгрунтованою та передано для вирішення в іншому складі суду у відповідності до вимог ч.3 ст. 40 та ч.1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.02.2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про відвід головуючого судді Романишеної І.П.

Від відповідачів 1, 3 та третьої особи 2 у справі відзиви, пояснення чи заперечення щодо позову не надходили.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та наполягала на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача2 заперечила проти задоволення вимог та просила відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи1 проти позовних вимог запеерчила, просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідачі 1, 3, представники третьої особи 2 в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи, заяв про відкладення судового засідання не надсилали до суду.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, встановлені судом.

Шевченківським УП ГУНП в м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001680 від 20.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

На підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2016 року, 04.12.2016 року слідчим Шевченківського УПГУНП в м. Києві було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу обшуку від 04.12.2016 року, серед іншого, в ході проведення обшуку за вищевказаною адресою було виявлено та вилучено документи на автомобіль Opel Vectra SG9855A та легковий транспортний засіб Opel Vectra, номер шасі НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_4 , НОМЕР_6 .

Відповідно до постанови старшого слідчого Шевченківського УПГУНП в м .Києві Власюка Б.В. від 05.12.2016 року про визнання речових доказів, серед іншого, документи на іноземній мові на автомобіль Opel Vectra НОМЕР_4 , НОМЕР_7 та легковий транспортний засіб Opel Vectra, номер шасі НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_4 , НОМЕР_6 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001680 від 20.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2016 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві Власюка Б.В. про арешт майна у кримінальному провадженні №10 016 80 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. Накладено арешт на тимчасово вилучене 04.12.2016 в ході проведення обшуку за адресою будинку АДРЕСА_1 , та визнане речовими доказами майно, а саме: документи на іноземній мові на автомобіль Opel VectraSG 9855А, НОМЕР_7 , легковий транспортний засіб Opel Vectra, номер шасі НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_4 , НОМЕР_6 .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.02.2017 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2016 року скасовано, постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві Власюка Б.В. у кримінальному провадженні №10 016 80 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України про арешт майна, вилученого 04.12.2016 в ході проведення обшуку за адресою будинку АДРЕСА_1 , та визнане речовими доказами майно , - відмовлено.

З долучених до матеріалів позовної заяви копій документів вбачається, що позивач неодноразово звертався до органу досудового розслідування з відповідними клопотаннями щодо повернення тимчасово вилученого майна, яке належить йому та було вилучено під час обшуку 04.12.2016 року.

Згідно відповіді прокуратури м. Києва від 04.03.2019 року ОСОБА_3 повідомлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001680 від 20.09.2016 року направлено для розгляду до Броварського районного суду Київської області , у зв`язку з чим, стадія досудового розслідування завершена.

Згідно матеріалів справи, за черговим зверненням з вимогою про повернення майна, 07.02.2020 Київською міською прокуратурою ОСОБА_15 повідомлено про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000228 від 01.04.2019 щодо зникнення речових доказів у кримінальному провадженні №0 від 20.09.2016, зокрема, легковий транспортний засіб Opel Vectra, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_8 .

У подальшому ОСОБА_5 ініціював ще ряд кримінальних проваджень у межах яких перевірялись обставини вилучення та зникнення легкового автомобіля Opel Vectra, досудове розслідування у яких здійснювали слідчі ТУ ДБР у м. Києві, зокрема:

-кримінальне провадження №0000544 від 11.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення частиною 1 статті 367 КК України (неналежне виконання своїх посадових обов?язків працівниками прокуратури м. Києва в ході досудового слідства кримінальному провадженню 0). Досудове розслідування кримінальному провадженні триває після скасування ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.06.2021 року постанови слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Києві від 11.05.2020 року про закриття даного кримінального провадження, у зв`язку з закінченням строк досудового розслідування.

-№ 0000546 від 08.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення частиною 1 статті 364 КК України (зловживання службовим становищем працівниками прокуратури м. Києва при вилучені автомобіля Opel Vectra д.н.3. НОМЕР_4 без подальшого визнання його речовим доказом та накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0) - закрито постановою слідчого від 04.08.2021 на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України;

-№ 0000545 від 08.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення ч. 3 ст. 382 КК України (невиконання працівниками прокуратури м. Києва судового рішення про повернення всього майна в рамках кримінального провадження N? 0) - закрито постановою слідчого від 12.11.2020 на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України.

Окрім того, постановою слідчого від 12.03.2020 року автомобіль Opel Vectra д.н.з. іноземної реєстрації НОМЕР_4 оголошено в розшук в межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000544 від 11.05.2019 року.

Судом також встановлено, що на підтвердження права власності на транспортний засіб Opel Vectra, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_8 позивачем надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Республіки Польща з офіційним перекладом з польської на українську мову. Згідно вказаних даних у свідоцтві про реєстрації власником зазначений ОСОБА_16 .

Згідно висновку ТОВ «Апрейсер Еліт» про вартість колісного транспортного засобу від 22.11.2021 року - ринкова вартість автомобіля Opel Vectra, 1996 року випуску на дату аналізу становить 98592 грн.

З урахуванням тієї обставини, що позивачу не повернуто тимчасово вилучене майно та не компенсовано його вартість, останній звернувся до суду, з відповідними вимогами про відшкодування вартості вилученого майна, яке згідно висновком експерта складає 98592 (дев`яносто вісім тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції України).(Постанова Верховного Суду від 28.03.2018року Справа № П/9901/370/18).

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, - ст.80 ЦПК України.

Положеннями Конституції України, зокрема статтею 58 регламентовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Вказану правову позицію висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18).

Відтак, спеціальними підставами відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі».

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Щодо встановлення факту наявності чи відсутні протиправних дій чи бездіяльності відповідачів, та як наслідок завдану позивачу шкоду, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти. користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 321 ЦК України також передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 16 КПК України встановлено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Водночас ч. 4 ст. 168 КПК України встановлено, що після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до ч.1, 2 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вже зазначалося вище, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.02.2017 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2016 року скасовано, постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві Власюка Б.В. у кримінальному провадженні №10 016 80 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України про арешт майна, вилученого 04.12.2016 в ході проведення обшуку за адресою будинку АДРЕСА_1 , та визнане речовими доказами майно , - відмовлено.

Вищезазначена ухвала у відповідності до ч.2 ст.21 КПК України, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню.

Вищевказаний транспортний засіб станом на день розгляду даної справи, позивачу не було повернуто, та в добровільному порядку не було відшкодовано вартість втраченого майна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності під час кримінального провадження (далі - Порядок).

Відповідно до вказаного Порядку, речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації про що складається протокол. Відповідальною за зберігання речових доказів, приєднаних до справи, є особа, яка проводить дізнання, слідчий.

У пункті 20 Порядку передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструюваних на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Порядку).

Пунктом 5 Порядку передбачено, що умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей; забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування; у разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.

Незабезпечення належного обліку та умов зберігання, передачі речових доказів, цінностей та іншого майна, яке спричинило їх втрату, пошкодження, є підставою для притягнення до передбаченої законом відповідальності осіб, з вини яких настали вказані наслідки.

Враховуючи викладене, обов`язок належного зберігання тимчасово вилученого майна та якнайшвидшого повернення володільцю у випадку наявності на те правових підстав, покладено на відповідний орган досудового розслідування кримінального провадження в результаті якого, було здійснено відповідну процесуальну дію.

При цьому, посилання відповідача 2 на те, що позивачем не оскаржувались рішення, дії та бездіяльність органів прокуратури у вищевказаних кримінальних провадження, а також те, що факт скасування арешту з майна позивача ухвалою Апеляційного суду м.Києва не свідчить про протиправність дій відповідача та завдання позивачу матеріальної шкоди, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки сторона кримінального провадження, якій було надано речовий доказ зобов`язана була зберігати його у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні, здійснювати перевірки стану схоронності вилученого майна в силу вимог вищезазначеного Порядку.

При цьому, суд зауважує, що СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001680 від 20.10.2016 за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

Матеріали вказаного кримінального провадження разом з речовими доказами листом Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 09.12.2016 № 21346/125/56-2016 направлено 09.12.2016 до Київської місцевої прокуратури №10 для вирішення питання про визначення підслідності кримінального провадження.

За результатами вивчення матеріалів кримінального провадження процесуальним керівником встановлено, що підозрювані ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є діючими працівниками полку особливого призначення ГУНП у м. Києві. З огляду на зазначене та враховуючи вимоги ст. ст. 216, 218, п. І розділу XI «Перехідні положення» КПК України, підслідність у кримінальному провадженні 09.12.2016 процесуальним керівником визначена за першим слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва.

Київською місцевою прокуратурою № 10 матеріали кримінального провадження №0001680 разом з речовими доказами, зазначеними у листі місцевої прокуратури від 09.12.2016 №43-9936вих 16, направлено на адресу прокуратури міста Києва.

Відповідно до розписки на останньому аркуші листа від 09.12.2016 №43-9936вих16 матеріали кримінального провадження, речові докази та документи отримав 09.12.2016 слідчий з ОВС першого слідчого відділу Силаєв М.С.

За результатами досудового розслідування слідчим відділом прокуратури міста Києва 28.07.2017 до Броварського міськрайонного суду Київської області направлено обвинувальний акт для розгляду по суті.

Вказані обставини визнані та не оспорювались сторонами.

Крім того, для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 та п.2 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок ..., незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, ... та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Громадянинові відшкодовується (повертається) майно ... вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт.

За ст.4 вказаного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною 2 цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла 6 реально одержати за звичайних обставин, якби ї право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно висновку ТОВ «Апрейсер Еліт» про вартість колісного транспортного засобу від 22.11.2021 року - ринкова вартість автомобіля Opel Vectra, 1996 року випуску на дату аналізу становить 98592 грн.

При цьому, в ході судового розгляду справи жодних клопотань про призначення судової експертизи для визначення розміру шкоди відповідачі не заявляли, та не надавали відповідних доказів, що вартість автомобіля станом на день його тимчасового вилучення була меншою, ніж вартість визначена у висновку експерта, хоча це є їх процесуальним обов`язком у разі наявності заперечень проти визначеного позивачем розміру шкоди.

Щодо наявності майнових прав на спірний легковий транспортний засіб та належності транспортного засобу позивачу суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи вилучення транспортного засобу відбулось за результатами проведення обшуку за місцем проживання позивача, що підтверджується відповідною ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку від 01.12.2016 року та протоколом обшуку від 04.12.2016 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 334 ЦК України).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 ст. 334 ЦК України).

Як вже зазначалось судом, на підтвердження права власності на транспортний засіб Opel Vectra, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_8 позивачем надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Республіки Польща з офіційним перекладом з польської на українську мову. Згідно вказаних даних у свідоцтві про реєстрації власником зазначений ОСОБА_16 .

У пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі № 911/1278/20 вказано, що: «положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року в справі № 638/9047/19 вказано, що державна реєстрація транспортного засобу, на відміну від державної реєстрації прав на нерухомість, не має правотвірного характеру.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відсутність державної реєстрації транспортного засобу Opel Vectra, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_8 (на момент його вилучення під час обшуку), не спростовує факт перебування у його власності позивача, а також не позбавляє права останнього на відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Принагідно зауважити, що з моменту вилучення автомобіля позивача минуло більше 8 років, при цьому, даних, що будь-ким з інших осіб, окрім позивача, до органу досудового розслідування, починаючи з моменту вилучення транспортного засобу (04.12.2016), пред`являлись вимоги щодо його повернення, суду надано не було.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами правомірність вимоги про відшкодування шкоди, оскільки відповідальними особами органу досудового розслідування не було вжито достатніх заходів для збереження тимчасово вилученого майна, а тому приходить до переконання, що вимога про стягнення майнової шкоди у розмірі 98592,00 грн., підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, враховує висловлений висновок Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року в справі № 174/207/22: «відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів».

Від вказаного висновку Верховний Суд не відступав та зробив посилання у постанові від 04.07.2023р. у справі №757/10400/21-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що §1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п.23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України») .

Отже, позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 коштів на відшкодування майнової шкоди у розмірі 98 592, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Київської міської прокуратури, Шевченківського районного управління Головного управління національної поліції України в м. Києві, треті особи: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури- задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 кошти на відшкодування майнової шкоди у розмірі 98 592, 00 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Реквізити учасників судового розгляду:

ОСОБА_3 : рнокпп НОМЕР_9 , АДРЕСА_2 ;

Державна казначейська служба України: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ;

Київська міська прокуратура: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9, ;

Шевченківське районне управління Головного Управління національної поліції України в м. Києві: м. Київ, вул. Герцена,9, ;

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві: 01133, м. Київ, бул. Л. Українки, 26, ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_3 .

Повне рішення складено 26.06.2025р.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА