Справа №639/8164/21
Провадження №2/639/84/25
24 лютого 2025 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі
головуючого судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря Кобзар І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Публічне акціонерне товариство Національна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП,-
01.12.2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Щит І.А. звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача суму збитку у розмірі 33 736,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., вартість експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 3 089,00 грн., вартість послуг на здійснення касової операції у розмірі 46,30 грн., вартість послуг за повідомлення про проведення та запрошення на експертизу у розмірі 70,00 грн., та стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн., а також відшкодувати витрати на правову допомогу.
У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.
02.12.2021 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова у задоволенні заяви про забезпечення позову представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 у цивільній справі №639/8164/21 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП відмовлено.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 12.02.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника адвоката Щит Ігоря Анатолійовича залишено без задоволення. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.12.2021 року залишено без змін.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.12.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП. Призначено судове засідання.
В подальшому ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.02.2022 року заяву ОСОБА_3 про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог задоволено. У цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство Національну страхову компанію «Оранта». Клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Зобов`язано Регіональний сервісний центр МВС у Харківській області надати суду: витяг з Єдиного державного реєстру МВС України щодо права власності на транспортний засіб ГАЗ 3302-415 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3 , який належить відповідачу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Витребувані докази надані на адресу суду.
Витребувані докази надані на адресу суду.
В судове засідання 24.02.2025 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Щит І.А. приймав участь у судових засіданнях, надав вступне слово, в якому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, в подальшому подав до суду письмові пояснення та заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилися, відповідач ОСОБА_3 неодноразово надавав на адресу суду заяви щодо відкладення розгляду справи, однак в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України відповідачі про поважні причини неявки суд не повідомили, відзив не надали, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.02.2025 року проведено заочний розгляд даної справизгідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи ПАТ Національна страхова компанія «Оранта» у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, про причини неявки суд не сповістив.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.01.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340 гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 454 гривні 00 копійок
15.03.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся з письмовою претензією до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих в результаті ДТП (а.с. 10-11).
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 направлявся вказаний лист ОСОБА_1 рекомендованими поштовими повідомленнями від 15.03.2021 року загальною вартістю 70 грн. (т.1 а.с.14,15).
Листом від 15.04.2021 року відповідач ОСОБА_3 повідомив позивача ОСОБА_1 про те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ 3302-415, номерний знак НОМЕР_1 , застрахована в ПАТ «HACK» ОРАНТА і додав страховий поліс № АР/8426530, строк дії з 17.06.2020 до 16.06.2021 (т.1 а.с. 13). Крім того ОСОБА_3 у листі зазначив, що про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 31.12.2020 о 8.00 год за участю зазначеного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем «PorsheCayenne», д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , він повідомив Страховика, реєстраційний номер НОМЕР_5 від 31.12.2020 року, і запропонував позивачу звернутися до ПАТ «НАСК» ОРАНТА» за страховим відшкодуванням (т.1 а.с. 12).
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 направлялись запрошення на експертизу рекомендованими поштовими повідомленнями 11.05.2021 року загальною вартістю 70 грн. (т.1 а.с.17).
Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області від 20.10.2022 року та витягу з Єдиного державного реєстру МВС України щодо права власності на транспортний засіб, автомобіль ГАЗ 3302-415, VIN НОМЕР_3 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 . На транспортний засіб закріплено номерні знаки НОМЕР_1 та оформлено свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 (а.с. 94-95).
Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77, 78, 79 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.
Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.4-6 зазначеної статті визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
За своєю правовою природою зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов`язанням. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.
Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.
Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.
Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.
З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.
Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено перелік обов`язків страховика, зокрема, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтями 28, 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.
Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.
Судом, на підставі досліджених у судовому засіданнідоказів встановлено, що 31.12.2020 року саме відповідач ОСОБА_2 керував автомобілем «ГАЗ» 3302-415, д.н.з. НОМЕР_1 і порушив вимоги ПДР України, внаслідок чогоі сталася вказана дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачу ОСОБА_1 , як власнику автомобіля Porshe Cayenne д.н.з. НОМЕР_2 , спричинена матеріальна шкода, пов`язана з пошкодженням вказаного автомобіля. Також з досліджених доказів вбачається, що вартість ремонту автомобіля Porshe Cayenne д.н.з. НОМЕР_2 складає 51 491,92 грн., між тим, страховою компанією виплачено страхове відшкодування ОСОБА_1 у зв`язку із завданням майнової шкоди з урахуванням коефіцієнту зносу у розмірі: 17 756,20 грн. Отже позивач відповідно до закону має право на стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 33 735, 67 грн.з особи, яка застрахувала свою відповідальність, а оскільки відповідно до полісу забезпеченим є саме транспортний засіб, то з особи, яка керувала транспортним засобом і є винною у спричиненні ДТП, в даному випадку з відповідача ОСОБА_2 . За вказаних обставин ОСОБА_3 , як власник автомобіля «ГАЗ» 3302-415, д.н.з. НОМЕР_1 , є неналежним відповідачем за заявленими в позові вимогами, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, відмовивши в його задоволенні в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 .
Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, 05.01.2021 року між адвокатом Щит І.А. та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги. Позивачем відповідно до умов договору, квитанції та Акту прийому-передачі наданої правової допомоги сплачено за надання правової допомоги гонорар адвоката у розмірі 10 000,00 грн. (т.1 а.с. 27-30, 196-197)
З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд у зв`язку із задоволенням позовних вимог приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_8 , за відсутності заперечень останнього, витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на користь позивача у розмірі 10 000,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Задовольняючипозовні вимоги в заявленому позивачем розмірі, але лише щодо одного з відповідачів, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_8 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн.відповідно до квитанції, наданої позивачем, вартість експертного автотоварознавчого дослідження, оплаченого позивачем у розмірі 3 089,00 грн. (т.1 а.с. 16) та інші витрати, понесені позивачем, пов`язані з розглядом справи, а саме: вартість послуг на здійснення касової операції у розмірі 46,30 грн. (т.1 а.с. 16), вартість послуг за повідомлення про проведення та запрошення на експертизу у розмірі 70,00 грн. (т.1 а.с. 15).
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1-18, 76-82, 95, 133, 137, 141, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 22, 111, 112, 979, 988, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Публічне акціонерне товариство Національна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 33 735 (тридцять три тисячі сімсот тридцять п`ять) гривень 67 копійок.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 3 089 (три тисячі вісімдесят дев`ять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інші витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: вартість послуг на здійснення касової операції у розмірі 46 (сорок шість) гривень 30 копійок, вартість послуг за повідомлення про проведення та запрошення на експертизу у розмірі 70 (сімдесят) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ,

Відповідачі:

-ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

-ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: Публічне акціонерне товариство Національна страхова компанія «Оранта», адреса: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д.

Повне рішення складено 30.06.2025 року.

Суддя Н.В.Баркова