ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року

м. Київ

справа № 752/30967/21

провадження № 61-134св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана його представником - адвокатом Комаровою Ганною Олексіївною, на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року у складі судді Колдіної О. О. та постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою

до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 21 квітня 2021 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно з умовами якого він передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 338 040 грн на строк до 31 травня 2021 року.

Вказував, що ним було належно виконано умови договору позики та надано відповідачу грошові кошти. Проте, свої зобов`язання за договором відповідач не виконав, борг не повернув, у зв`язку із чим виникла заборгованість, на яку він нарахував 3% річних та інфляційні втрати. Крім того, договором був передбачений штраф у розмірі, еквівалентному 500 доларам США за кожен місяць прострочення виконання зобов`язання.

З урахуванням наведеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 692 081,94 грн, з яких: сума позики у розмірі 338 040 грн, 66 029,38 грн - інфляційні втрати, 8 224,1 грн - 3 % річних, 164 558,7 грн - штраф.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 692 081,94 грн та судовий збір у розмірі 6 920,89 грн.

Судові рішення мотивовано тим, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідач на день розгляду справи не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернув позивачу кошти.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання - повернення позики, вимоги про застосування до спірних правовідносин статті 625 ЦК України, стягнення з відповідача інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасне виконання ним грошового зобов`язання, а також штрафу є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2025 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_3 - адвокат Комарова Г. О., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно стягнули штраф, а також передбачені статтею 625 ЦК України інфляційні втрати та 3 % річних, які не нараховуються протягом дії воєнного стану відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Крім того, суди не врахували положень статті 533 ЦК України, про те, що сторони у договорі визначили еквівалент суми до долару США, тому борг не підлягав індексації.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ступак Т. О., подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує про те, що викладені в ній доводи є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій, які повно та всебічно дослідили обставини справи, ухваливши законні та обґрунтовані судові рішення, які просить залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та зупинено виконання заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року.

29 квітня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до договору позики від 21 квітня 2021 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 338 040 грн, що еквівалентно 12 000 доларам США за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день підписання договору, зі строком повернення позики до 31 травня 2021 року.

Відповідно до пункту 2 договору позики, передача вказаної суми боргу підтверджується фактом підписання цього договору позичальником.

Пунктом 4 договору позики передбачено, що у випадку порушення термінів повернення позики позичальник за кожен прострочений місяць зобов`язується сплатити на користь позикодавця штраф в еквіваленті 500 доларів США.

ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором позики не виконав.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду

від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22, від 13 березня 2024 року у справі

№ 350/711/22 що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - адвокат Комарова Г. О., підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Задовольняючи повністю позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, вказаних положень ЦК України не врахував, стягнувши на його користь платежі, передбачені статтею 625 ЦК України, а також передбачений умовами договору позики штраф за час дії в Україні воєнного стану.

Крім того, Верховний Суд також погоджується з доводами касаційної скарги про те, що до цих правовідносин не застосовуються положення статті 625 ЦК України в частині інфляційних втрат, виходячи з такого.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судами було встановлено, що сторони визначили у договорі позики від 21 квітня 2021 року еквівалент суми боргу в доларах США, а саме позичальник отримав від позикодавця грошові кошти у розмірі 338 040 грн, що еквівалентно 12 000 доларам США за курсом НБУ на день підписання договору.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Такий висновок у подібних правовідносинах зроблений Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, а також неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема: у постановах Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16; від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц; від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц; від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц та у постанові Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 905/192/18 та підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першоїабо апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, суди попередніх інстанцій не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, неправильно застосувавши норми матеріального права, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана його представником - адвокатом Комаровою Ганною Олексіївною, задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець