ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року

м. Київ

справа № 199/9899/22

провадження № 61-3328св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - прокурор Маріупольської окружної прокуратури Донецької області Хаменушко Костянтин Петрович в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області,

відповідачі: ОСОБА_1 , Дочірнє підприємство «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10 липня 2023 року та додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 вересня 2023 року у складі судді Спаї В. В., а також на постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Канурної О. Д., Халаджи О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року прокурор Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області звернувся до суду позовом до ОСОБА_1 , ДП «Ілліч-Агро Донбас» про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди.

Позов мотивований тим, що 19 листопада 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чекідою О. А. зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1172, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів (номер запису про державну реєстрацію права власності 34253411). Підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку став наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2019 року № 4953-СГ «Про надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», копія якого міститься у реєстраційній справі.

Відповідно до наданої ГУ Держгеокадастру у Донецькій області копії наказу з аналогічними реквізитами: номером та датою, - наказом від 02 жовтня 2019 року № 4953-СГ «Про надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» ОСОБА_2 надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,000 га, у тому числі сіножатей площею 2,000 га (кадастровий номер :01:001:0652) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Роздольненської сільської ради Великоновоселківського району Донецької області за межами населених пунктів.

Отже, зміст наказу від 02 жовтня 2019 року № 4953-СГ не відповідає змісту наказу з тими ж реквізитами, що міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1172.

Згідно з листом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 23 грудня 2022 року №10-5-0.3-2300/2-22 ОСОБА_1 звертався до управління із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність. Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 19 липня 2019 року № 3365-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області. У подальшому ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :03:000:1172 площею 2,000 га. Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 21 жовтня 2019 року № 5381-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки» ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Таким чином, державою ніколи не приймалося рішення про відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1172, а остання вибула з державної власності поза її волею.

Згодом земельна ділянка була передана ОСОБА_1 в оренду відповідно до договору оренди землі від 22 листопада 2019 року № 640 ДП «Ілліч-Агро Донбас» строком на 10 років (номер запису про інше речове право 34954880).

Прокурор вважав, що наявні підстави для подання вказаного позову в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, яка як представник власника (територіальної громади) мала б здійснити захист прав на земельні ділянки. Нікольська селищна рада Маріупольського району Донецької області не вжила будь-яких заходів для витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Прокурор просив суд:

витребувати у ОСОБА_1 та ДП «Ілліч-Агро Донбас» на користь Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, з кадастровим номером :03:000:1172, що розташована на території територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області;

скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію права оренди ДП «Ілліч-Агро Донбас» на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1172, припинивши право оренди на цю земельну ділянку;

стягнути судові витрати.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд не може погодитись з доводами прокурора щодо підроблення наказу від 02 жовтня 2019 року № 4953-СГ, який стосується ОСОБА_1 , оскільки відсутні підстави для встановлення вказаного факту, так як реєстраційна справа (її копія) до справи не долучена, клопотання про витребування доказів позивачем не було заявлено. При цьому прокурор не заперечував щодо відсутності у нього оригіналу вказаного наказу, відтак надані ним письмові докази є неналежними. Наказ від 02 жовтня 2019 року № 4953-СГ є офіційним документом, підроблення та використання якого утворює об`єктивну сторону кримінального правопорушення. Оскільки відповідальність за підроблення документів передбачена КК України, то на підставі частини шостої статті 82 ЦПК України для суду, який розглядає цю справу, має бути наданий вирок суду в кримінальному провадженні, який є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вирок суду у кримінальному провадженні за фактом підроблення наказу від 02 жовтня 2019 року № 4953-СГ прокурором не наданий, відтак який з наказів є справжнім, а який недостовірним (фальшивим), прокурором не доведено.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11 вересня 2019 року № НВ-023 відділ у Нікольському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області зареєстрував за кадастровим номером :03:000:1172 в Державному земельному кадастрі земельну ділянку, яка розташована на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області. Державну реєстрацію спірної земельної ділянки здійснено на підставі технічної документації ? проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, яка розроблена 22 липня 2019 року ТОВ «Центр експертно - геодезичного забезпечення». В органі, який здійснював реєстрацію земельної ділянки та якому спочатку подавалися вказані документи, у тому числі у паперовій формі, позивачем не були витребувані.

Оскільки факт неправомірності набуття ОСОБА_1 права власності не випливає із закону, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття та презюмується, відтак неправомірність набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку підлягає доказуванню, тоді як вказаний процесуальний обов`язок прокурором не виконаний, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги про витребування від ОСОБА_1 земельної ділянки.

Вимога позову про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди є похідною від задоволення вимоги позову про витребування земельної ділянки, тому відсутні підстави для задоволення похідної вимоги позову.

Щодо доводів ДП «Ілліч-Агро Донбас» про наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави, а отже й права на звернення до суду із цим позовом, слід виходити з наступного. 12 грудня 2022 року за вих. №55/1 - 4398ВИХ-22 прокурор звертався до Нікольського селищного голови В. Мітька з відповідним листом, на що останнім повідомлено у листі від 20 грудня 2022 року про відсутність можливості звернення до суду у розумні строки у зв`язку з: відсутністю повноважень із здійснення державного контролю за використанням та охороною земель; відсутністю відповідних наказів ГУ Держгеокадастру у Донецькій області та землевпорядної документації щодо неправомірності надання земельних ділянок у власність, відсутністю у штаті спеціаліста юриста. Так, у разі якщо сільські, селищні, міські ради не прийняли рішення про здійснення державного контролю за використанням та охороною земель та не забезпечили призначення державних інспекторів відповідних рад, повноваження рад у зазначеній сфері виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, до прийняття радами в установленому цим Законом порядку рішення про виконання радами повноважень із здійснення державного контролю за використанням та охороною земель. Виходячи з наведеного, вочевидь підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі органу - Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, яка не має повноважень із здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, відсутні.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2023 року заяву ДП «Ілліч-Агро Донбас» про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ДП «Ілліч-Агро Донбас» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за обставин цієї справи та з урахуванням її незначної складності, а також з урахуванням критерію реальності адвокатських послуг, виходячи з критерію розумності їхнього розміру, суд погоджується з доводами заявника про наявність підстав для стягнення з позивача на користь заявника 5 000,00 грн на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що наявність двох наказів під одним номером і з різними текстами, зокрема, про надання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність різних земельних ділянок, які територіально розташовані в різних районах, мають різне цільове призначення та площу, не доводить недійсність якогось із цих документів та незаконність набуття вказаними особами права власності на земельні ділянки. З наданих копій вбачається, що обидва вони видані ГУ Держгеокадастру у Донецькій області в м. Краматорську за підписом в.о. начальника Тетяни Підгорної та внесені до електронної системи, що підтверджується штрих кодами на зазначених документах. Номер документа та його дата прийняття в обох текстах дописані ручкою. На час видання наказу про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки (02 жовтня 2019 року) уповноваженим органом розпоряджатись нею виступало ГУ Держгеокадастру у Донецькій області (частина четверта статті 122 ЗК України у редакції на час спірних відносин), а з 27 травня 2021 року уповноваженим державою органом є відповідна сільська рада, на території якої перебуває земельна ділянка. Таким чином, від імені уповноваженого державного органу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області видано два накази під одним номером, але з різними текстами. Доказів того, що один із них є підробленим чи визнаний недійсним не надано.

Крім того, в наказі про надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га зазначено кадастровий номер. Тобто земельна ділянка була сформована і була об`єктом цивільних прав, зареєстрована в Державному реєстрі на праві власності за ОСОБА_1 . Ніщо не вказує на те, що зазначена земельна ділянка виділялася ще комусь. Таким чином, лист ГУ Держгеокадастру у Донецькій області про те, що ним не приймалося рішення щодо надання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 не свідчить про те, що саме зазначений наказ є підробленим чи недійсним. Суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності набуття права власності та, виходячи з встановлених обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами незаконність та безпідставність вибуття з державної власності земельної ділянки, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 .

Апеляційний суд також вважав відсутність підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції, оскільки суд зробив правильний висновок, що вимоги клопотання ДП «Ілліч-Агро Донбас» про стягнення витрат на правничу допомогу є обґрунтованими.

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року заяву ДП «Ілліч-Агро Донбас» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ДП «Ілліч-Агро Донбас» витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000,00 грн. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Додаткова постанова апеляційного суду мотивована тим, що апеляційним судом взято до уваги, що відзив ДП «Ілліч-Агро Донбас» на апеляційну скаргу суттєво повторює відзив на позовну заяву, отже його підготовка не потребувала значного часу. З огляду на наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в обсязі, який підлягає відшкодуванню позивачем, складає 3 000,00 грн.

Аргументи учасників справи

04 березня 2024 року заступник керівника Донецької обласної прокуратури В. Ткачук подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог прокурора, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Касаційна скарга мотивована тим, що встановлені обставини справи дозволяють зробити протилежні висновки, ніж ті, що зроблені судами. Суди мали б застосувати статті 387, 388 ЦК України. ГУ Держгеокадастру у Донецькій області як першоджерело заперечило прийняття ним наказу щодо ОСОБА_1 . Таким чином, вибуття земельної ділянки з державної власності сталося поза волею власника.

Суди порушили норми процесуального права щодо можливості підтвердження певних обставин лише доказами, передбаченими законом. Виходячи з вимог частин сьомої, дев`ятої статті 118 ЗК України, безоплатна приватизація громадянином земельної ділянки державної власності передбачає почергове прийняття відповідним органом виконавчої влади рішень про: надання дозволу на розроблення проекту землеустрою; затвердження проекту землеустрою; надання земельної ділянки у власність. Єдиним допустимим доказом щодо прийнятих органом виконавчої влади рішень про передачу земельних ділянок у приватну власність є інформація самого органу про прийняті рішення. Усупереч наведеному судами проігноровано наступні докази: наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області наказ від 02 жовтня 2019 року № 4953-СГ щодо надання у власність земельної ділянки ОСОБА_2 ; інформацію ГУ Держгеокадастру у Донецькій області про те, що воно не приймало наказ щодо надання у власність земельної ділянки ОСОБА_1 ; наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 21 жовтня 2019 року № 5381-СГ про відмову у затвердженні проекту землеустрою та наданні цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

Прокурор заявляв про потребу у дослідженні доказів, зокрема електронної реєстраційної справи в Реєстрі речових прав на нерухоме майно та системи електронного документообігу органів Держгеокадастру «ДОК ПРОФ». Така потреба обумовлена тим, що у разі наявності у суду сумнівів в дійсності отриманих прокурором даних з вказаних систем, такі дані можуть бути оглянуті у судового засіданні. Суди не дослідили вказані докази з посиланням на відсутність потреби, а в подальшому відмовили у позові саме з підстав наявності сумнівів у дійсності отриманих прокурором даних з цих же систем.

Всупереч вимогам частини шостої статті 81 ЦПК України суд апеляційної інстанції за відсутності конкретних доказів припустив, що можуть існувати два накази ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2019 року № 4953-СГ з різним змістом про надання у власність землі як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 . При цьому не врахував, що накази Держгеокадастру з одним номером, датою та посекундною відміткою на штрих-коді фізично не можуть існувати. Більш того, на наданому прокурором наказі щодо ОСОБА_2 наявний підпис виконувача обов`язків начальника ГУ Держгеокадастру у Донецькій області Дениса Тазієва, то на наказі щодо ОСОБА_1 такий підпис відсутній. Крім того, копія наказу щодо ОСОБА_1 є нечіткою, блідою та зі слідами неодноразового копіювання, замість підпису в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Донецькій області містить засвідчення невідомої особи; неможливо розібрати дані про посаду та особу, яка начебто засвідчувала копію документа; відбиток печатки також є нечітким та не дозволяє ідентифікувати, якому підрозділу вона належить; неможливо встановити та перевірити, яким наказом (номер та дата) начебто затверджено ОСОБА_1 документацію із землеустрою.

Суди помилково вважали, що оригіналом наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області може бути лише паперовий документ. Всі накази ГУ Держгеокадастру у Донецькій області обов`язково реєструються в системі електронного документообігу «ДОК ПРОФ» та існують як електронні документи. У системі «ДОК ПРОФ» є тільки один наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2019 року № 4953-СГ, а саме яким надано безоплатно у власність ОСОБА_2 . Інших наказів ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2019 року № 4953-СГ у системі «ДОК ПРОФ» немає. При цьому паперова копія вказаного електронного документу надана ГУ Держгеокадастру у Донецькій області листом від 15 грудня 2022 року № 10-5-0.3-2257/2-22 та додана до позовної заяви. Таким чином, суду надано оригінал наказу від 02 жовтня 2019 року № 4953-СГ.

Поза увагою залишено й те, що за законом реєстраційна справа існує не лише у паперовій, а й в електронній формі. Підроблений наказ ОСОБА_1 реєструвався приватним нотаріусом. Паперова реєстраційна справа залишилась у м. Маріуполі, яке наразі є тимчасово окупованою територією. Водночас, електронна реєстраційна справа є доступною в Реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У ході розгляду справи ОСОБА_1 жодного разу не з`явився у судові засідання, не надав будь-яких належних і допустимих доказів, які б підтверджували б дійсне отримання ним земельної ділянки, не подав жодних заяв по суті справи та документів з приводу предмету спору. Натомість суди керувалися позицією ДП «Ілліч-Агро Донбас», який не є учасником відносин щодо виділення земельної ділянки та не може висловити належної позиції щодо спірних відносин. ОСОБА_1 мав довести факт існування наказу щодо нього.

Суд першої інстанції мотивував відмову у позові тим, що прокурором не надав документів про реєстрацію спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, проте вказані обставини не мають значення у спорі щодо набуття права власності на земельну ділянку, оскільки лише визначає існування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Відсутність вироку щодо підробки документів не може бути підставою для відмови у позові. Підробка документа передбачає внесення до нього недостовірних відомостей, які можуть підтверджуватись різними доказами. Те, що земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, не свідчить про правомірність набуття ОСОБА_1 права власності. Навпроти, ОСОБА_1 отримав відмову у затвердженні проекту землеустрою та наданні земельної ділянки у власність, у зв`язку з чим виділення земельної ділянки не могло існувати. Судом апеляційної інстанції взагалі проігноровано факт наявності наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 21 жовтня 2019 року № 5381-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки» щодо ОСОБА_1 .

Висновок суду про те, що у Нікольської селищної ради Маріупольського району відсутні повноваження щодо державного контролю за використанням і охороною земель, у зв`язку з чим у прокурора відсутні підстави для звернення в їх інтересах, ґрунтується на неправильному застосуванні пункту 24 розділу Х ЗК України. Так, Нікольська селищна рада реалізує від імені держави право власності. Спірна земельна ділянка розташована за межами населених пунктів у межах Нікольської селищної ради, а тому саме вона як власник мала б здійснити захист прав на земельні ділянки, які незаконно вибули з її володіння. Таким чином, відсутність у Нікольської селищної ради повноважень щодо державного контролю за використанням і охороною земель не свідчить про те, що вона є некомпетентним органом у спірних відносинах, оскільки вона є власником цих земель.

Мотиви суду першої інстанції та апеляційного суду різні, проте не зважаючи на це, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін. Якщо суд першої інстанції ґрунтував своє рішення на тому, що прокурором не доведено обставин неприйняття наказу щодо ОСОБА_1 , то суд апеляційної інстанції вважав, що щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приймались накази під одним номером та датою.

У травні 2024 року ДП «Ілліч-Агро Донбас» подало відзив на касаційну скаргу, у якому просило касаційну скарга залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін та стягнути з Донецької обласної прокуратури судові витрати.

Відзив мотивовано тим, що наведені скаржником постанови Верховного Суду стосуються застосування статей 387, 388 ЦК України, однак вони не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки не є подібними. Зокрема, у таких постановах відсутня подібність з огляду на відмінні від цієї справи фактичні обставини, предмет спору та суб`єктний склад. Також не зазначено конкретних висновку судів у цій справі, які суперечать висновкам Верховного Суду, наведеним як підстава для касаційного перегляду за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК. Крім того, не наведено підстав для касаційного оскарження (постанов Верховного Суду) для всіх норм матеріального права, що зазначені в касаційній скарзі як неправильно застосовані, а саме: статті 118 ЗК України, статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», пункту 8 частини першої статті 2, статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та частини другої статті 328 ЦК України.

Справа про витребування земельної ділянки з ціною позову на суму 46 538,05 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є справою яка відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню. Наявність суспільного інтересу не підтверджується діями позивача, який погодився з прокурором щодо подання позову навіть за відсутності будь-яких документів від прокурора, але не приймав участі в жодному судовому засіданні. Твердження скаржника про необхідність формування єдиної «правозастосовчої практики» у 167 справах не відповідає дійсності, оскільки ДП «Ілліч-Агро Донбас» приймає участь лише у 27 справах, в яких позовні вимоги прокурора не були задоволені.

Скаржник вважає, що ГУ Держгеокадастру в Донецькій області є тим державним органом, без волі якого земельна ділянка вибула з державної власності та була отримана в приватну власність ОСОБА_1 , проте наведене є лише його припущенням та спростовується діями самого державного органу ? ГУ Держгеокадастру в Донецькій області, яке: погоджувало проектну документацію з землеустрою щодо земельної ділянки; державний кадастровий реєстратор 11 вересня 2019 року вперше зареєстрував земельну ділянку в ДЗК на підставі документації з землеустрою ОСОБА_1 ; не мало підстав для невидання наказу про надання земельної ділянки ОСОБА_1 ; не виявив, що ОСОБА_1 нібито видано тільки дозвіл на розроблення документації із землеустрою та не затверджено документацію із землеустрою; не відніс земельну ділянку до земель державної власності та не виставив її на земельні торги через відмову позивача від цієї земельної ділянки; не подав жодних скарг/заяв до правоохоронних органів щодо незаконної приватизації.

Матеріали справи не містять належних на допустимих доказів того, що ОСОБА_1 набув земельну ділянку без відповідної правової підстави. Посилання на статтю 388 ЦК України є безпідставними, оскільки земельна ділянка не придбавалась за відплатним договором, ГУ Держгеокадастру мав повноваження щодо надання земельної ділянки фізичній особі у порядку приватизації.

Позивач ніколи не мав оформленого права власності на земельну ділянку (відсутні відомості щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з відповідного державного реєстру) як того вимагає стаття 387 ЦК, відповідно у позивача немає підстав для витребування земельної ділянки на свою користь. При цьому прокурор заявив окрему вимогу про витребування земельної ділянки не тільки у власника, а й у орендаря, який фактично не володіє земельною ділянкою з березня 2022 року.

Після ознайомлення з наданими прокурором копіями наказів чітко зрозуміло, що накази ГУ Держгеокадастру у 2019 році виготовлялись в паперовій формі і саме скан-копії (фотокопії) таких наказів зберігаються в СЕД «ДОК ПРОФ». Тому відсутні правові підстави стверджувати, що скан-копії виданих в письмовій формі наказів, що зберігаються у програмі СЕД «ДОК ПРОФ 3», є оригіналом електронного документу та про «безпідставне обмеження судами поняття оригінал наказу».

Щодо наказу ГУ Держгеокадастру про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , то такий прийнято з порушенням частини дев`ятої статті 118 ЗК України та не був доведений до відома ОСОБА_1 . Крім того, такий наказ не був врахований самим ГУ Держгеокадастру під час всеукраїнської інвентаризації державних земель сільськогосподарського призначення. Отже, судами правомірно не враховано вказаний наказ.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що ОСОБА_1 знав про те, що наказ, виданий уповноваженим органом держави, може бути підробленим або що держава нібито не приймала рішень щодо його земельної ділянки. Відсутні докази на підтвердження того, що, отримуючи земельну ділянку, ОСОБА_1 діяв недобросовісно. Прокурор не довів належними доказами, що під час отримання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 порушив порядок безоплатної приватизації.

Скаржник вказує про порушення судами норм процесуального права, проте касаційна скарга не містить: посилання на порушення статті 78 ЦПК України; перелік доказів, які на думку скаржника є недопустимими; якими нормами підтверджується порушення порядку одержання конкретних доказів; правових норм, якими встановлено, що прийняття/неприйняття рішення державного органу підтверджується виключно інформацією чи листом, наданим тим же органом.

Скаржник проігнорував той факт, що прокурор як ініціатор спору самостійно обирав час для подання позову та був обізнаний про існування обставин (територія Донецької області тимчасово окупована, на якій залишились матеріали реєстраційної справи тощо), що зумовили відсутність можливості для отримання і надання доказів чи заперечень, які не можуть поновити всі документи та інформацію. При цьому саме позивач має надавати докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Суди першої та апеляційної інстанцій однаково оцінили фактичні справи, що стало підставою для відмови у задоволенні позову, а посилання в касаційній скарзі про встановлення відмінних обставин не відповідають дійсності.

У касаційній скарзі вказана вимога про скасування додаткового рішення суду першої інстанції та додаткової постанови апеляційного суду, проте скарга не містить жодних обґрунтувань для прийняття такого рішення.

Згідно з договором про надання правової допомоги № 23Д095317 від 14 лютого 2023 року, укладеним між ДП «Ілліч-Агро Донбас» та АО «ЕКСПЕРТО КРЕДЕ», попередній розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції орієнтовно становить 6 000,00 грн. У випадках і у строки, передбачені ЦПК України, будуть надані відповідні докази понесення витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції.

10 вересня 2024 року ДП «Ілліч-Агро Донбас» подало до Верховного Суду письмові пояснення.

Письмові пояснення мотивовані тим, що у касаційній скарзі скаржник поміж справ, які мають ідентичні обставини, зазначив цивільну справу № 205/2120/23, в якій суди попередніх інстанцій відмови у задоволенні позову. Постановою Верховного Суду від 06 серпня 2024 року прокуратурі відмовлено у задоволенні касаційної скарги, а оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін. Суд касаційної інстанції зробив наступні висновки: у цій справі відсутні підстави вважати, що суди не врахували наведені заявником висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, адже не встановлено обставин, що ГУ Держгеокадастру в Донецькій області не розглядало питання про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3 та що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку була вчинена на підставі підробленого (неіснуючого) наказу ГУ Держгеокадастру в Донецькій області; суди виснували, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами незаконність та безпідставність вибуття з державної власності в особі територіальної громади Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельної ділянки сільськогосподарського призначення, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 ; безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що суди встановили суттєві обставини на підставі недопустимих доказів, а саме припущеннях. Заявник не вказує, які саме докази, прийняті судами та покладені в основу рішень, є недопустимими. У цій справі та у справі № 205/2120/23 тотожні обставини, докази, які надавали сторони та висновки, зроблені судами попередніх інстанцій.

16 вересня 2024 року прокуратура подала до Верховного Суду додаткові письмові пояснення.

У письмових поясненнях вказано, що матеріали справи № 205/2120/23 не містять роздрукованого із системи електронного документообігу «ДОК ПРОФ» наказу ГУ Держгеокадастру в Донецькій області від 02 березня 2020 року № 1156-СГ. Водночас у справі, що переглядається, міститься роздрукований із СЕД «ДОК ПРОФ» наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2019 року № 4953-СГ, яким ОСОБА_2 надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2 га, у тому числі сіножатей площею 2 га (кадастровий номер :01:001:0652) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Роздольненської сільської ради Великоновоселківського району Донецької області за межами населених пунктів. Таким чином, обставини та докази у цій справі не є тотожними зі справою № 205/2120/23, у зв`язку з чим не можуть бути враховані.

Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі. У задоволенні заяви заступника керівника Донецької обласної прокуратури про зупинення виконання додаткового рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 вересня 2023 року та додаткової постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку відмовлено.

В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 522/3999/23, від 05 квітня 2023 року у справі № 139/997/21, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 15 квітня 2020 року у справі № 373/1810/16-ц, від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц; суди порушили норми процесуального права - пункти 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у задоволенні клопотань заступника керівника Донецької обласної прокуратури та ДП «Ілліч-Агро Донбас» про повідомлення про час розгляду справи та здійснення розгляду справи за їх участі відмовлено. Справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2025 року клопотання заступника керівника Донецької обласної прокуратури про зупинення касаційного провадження задоволено. Зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 199/9897/22 (провадження

№ 61-14436сво24).

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2025 року поновлено касаційне провадження у справі.

Фактичні обставини справи

Судивстановили, що наказом ГУ Держагеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2019 року №4953-СГ «Про надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» ОСОБА_1 надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2.0000 га, у тому числі ріллі площею 2,0000 га з кадастровим номером :03:000:1172 із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів.

Відповідно до наказу ГУ Держагеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2019 року №4953-СГ «Про надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» ОСОБА_2 надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,000 га, у тому числі ріллі площею 2,000 га, з кадастровим номером :01:0010652 із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на території Роздольненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області за межами населених пунктів.

22 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ДП «Ілліч-Агро Донбас» укладено договір оренди, відповідно до умов якого останнє отримало в оренду земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером :03:000:1172, яка належить ОСОБА_1 .

Згідно з інформації, зазначеної у листі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 23 грудня 2022 року № 10-5-0.3-2300/2-22, ОСОБА_1 звертався до управління із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність. Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 19 липня 2019 року № 3365-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області.

У подальшому ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :03:000:1172 площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 21 жовтня 2019 року № 5381-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки» ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні її у власність.

08 листопада 2019 року державними службовцями ГУ Держгеокадастру у Донецькій області (скарга підписана 32 працівниками) подана колективна скарга на незаконні дії в.о. начальника ОСОБА_4 на посаді.

13 квітня 2022 року ДП «Ілліч-Агро Донбас» подало до ГУ НП України та СБУ заяву про вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з тим, що в результаті бойових дій втратило доступ до офісу, в якому знаходилися всі установчі документи підприємства, печатка, штампи, всі дозволи, ліцензії та ін. розпорядча документація, відомості були внесені до ЄРДР.

На адвокатський запит ДП «Ілліч-Агро Донбас» Держгеокадастр надав відповідь від 04 липня 2023 року про перебування на розгляді скарги трудового колективу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, проте така не містить відповіді на питання, порушені у колективній скарзі.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який сформований 19 травня 2023 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площе 2 га з кадастровим номером :03:000:1172. Орган, який зареєстрував земельну ділянку ? відділ у Нікольському районі ГУ Дергеокадастру у Донецькій області.

Позиція Верховного Суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21).

27 травня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».

Відповідно до пункту 58 вищевказаного Закону України розділ Х «Перехідні положення» ЗК України був доповнений пунктом 24, яким визначається, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, перелік яких визначений законом.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом (пункт 24 розділ Х «Перехідні положення» ЗК України).

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

У статті 118 ЗК України визначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Процедура державної реєстрації земельної ділянки визначена Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі ? Порядок № 1051).

Відповідно до пункту 107 Порядку № 1051 (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється, зокрема, за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (пункт 109 Порядку № 1051).

Пункт 110 Порядку № 1051 передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); електронний документ.

Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі. До поземельної книги в паперовій формі додається засвідчена копія рішення, яке є підставою для внесення відомостей до неї (пунктом 112 Порядку № 1051).

Пунктом 113 Порядку № 1051 встановлено, що Державний кадастровий реєстратор в день отримання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносить відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних зазначеного Реєстру до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України.

У пунктах 56-58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20), на яку посилається скаржник, вказано, що «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі№ 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку за певних обставин має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передання у власність земельної ділянки (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-53цс12).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року в справі № 373/1810/16-ц (провадження № 61-13700св19), на яку посилається заявник, указано, що законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки у формі подання заяви, з іншого - прийняття рішення про її передачу органом державної влади або місцевого самоврядування. Тож відсутність волевиявлення територіальної громади на передачу земельної ділянки є порушенням чинного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зауважувала, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). Аналогічні процесуальні положення закріплені у частині третій статті 100 ЦПК України та пункті 1 частини другої статті 76 ЦПК України. Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для того, щоб його змінювати.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22 (провадження

№ 61-14436сво24) зроблено такі висновки:

«наказ про передання земельної ділянки у власність, внесений до електронної системи (Електронний документообіг), існує як електронний документ, має юридичну силу оригіналу, якщо він оформлений відповідно до вимог чинного законодавства. Електронний документ, створений з дотриманням вимог законодавства, має таку ж юридичну силу, як і документ на паперовому носії. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Оцінка електронного доказу здійснюється судом на загальних підставах, передбачених статтею 89 ЦПК України.

У матеріалах справи, що переглядається в касаційному порядку, наявні дві копії наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 4949-СГ від 02 жовтня 2019 року, які суттєво відрізняються за своїм змістом. Одна з копій виготовлена з паперового носія, який був підставою для здійснення оспорюваної державної реєстрації права власності на земельну ділянку, інша - паперова копія електронного документу із системи «ДОК ПРОФ». Паперові оригінали зазначених документів сторонами не надано. Встановивши, що розробка проєктно-технічної документації, державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі здійснювалися за ініціативою ОСОБА_1, у справі наявна відповідна копія наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 4949-СГ від 02 жовтня 2019 року, який був наданий державному реєстратору для реєстрації права власності відповідачки, суди попередніх інстанцій дійшли загалом обґрунтованого висновку про те, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами підробку документів, на підставі яких ОСОБА_1 передано у власність спірну земельну ділянку.

У контексті доводів прокурора щодо наявності в електронній системі ГУ Держгеокадастру «ДОК ПРОФ» електронного документа з відмінним змістом, що свідчить про підробку наданого ОСОБА_1 наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 4949-СГ від 02 жовтня 2019 року та його не урахування судами попередніх інстанцій, колегія суддів ураховує наступне. … У зв`язку з військовою агресією та повномасштабним вторгненням держави-агресора на територію України, 24 лютого 2022 року було введено воєнний стан, який триває до цього часу. З 24 лютого 2022 року до 04 березня 2022 року на території Маріупольського району Донецької області, де територіально знаходиться спірна земельна ділянка, та документи щодо її передання у приватну власність, тривали активні бойові дії, а з 05 березня 2022 року ця територія є тимчасово окупованою рф (перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376). Більш того, земельна ділянка, площею 2 га, кадастровий № :01:001:0650, щодо якої, за доводами прокурора, було винесено наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 4949-СГ від 02 жовтня 2019 року, також з 24 лютого 2024 року до 15 лютого 2024 року є територією, на якій велися активні бойові дії, а з 16 лютого 2024 року Великоновосілківська селищна територіальна громада відноситься до територій активних бойових дій.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)). Зазначені вище висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та наданої правової оцінки поданим сторонами доказам, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається прокурор у касаційній скарзі. Такі висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2024 року у справі № 199/3188/23 (провадження № 61-13811св24), від 25 листопада 2024 року у справі № 199/9914/22 (провадження № 61-995св24), від 05 лютого 2025 року у справі № 199/9920/22 (провадження № 61-14456св24), від 12 лютого 2025 року у справі № 199/9890/22 (провадження № 61-14163св24), а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2025 року у справі № 199/9901/22 (провадження № 61-3789св24), від 27 лютого 2025 року у справі № 199/9921/22 (провадження № 61-7825св24), 06 березня 2025 року у справі № 199/3147/23 (провадження

№ 61-13397св24), від 12 березня 2025 року у справі № 199/3265/23 (провадження № 61-13832св24) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2024 року у справі № 205/2120/23 (провадження № 61-1063св24)».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У справі, що переглядається:

звертаючись до суду з цим позовом прокурор заперечував справжність наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 02 жовтня 2019 року № 4953-СГ «Про надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким надано ОСОБА_1 безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0000 га, у тому числі ріллі площею 2,0000 га, з кадастровим номером :03:000:1172 із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів, оскільки зміст наказу №4953-СГ, який виданий 02 жовтня 2019 року, не відповідає змісту наказу з тими ж реквізитами, відповідно до якого ОСОБА_2 надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, у тому числі ріллі площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:0010652 із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на території Роздольненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області за межами населених пунктів;

суди встановили, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який сформований 19 травня 2023 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,000 га з кадастровим номером :03:000:1172. Орган, який зареєстрував земельну ділянку ? відділ у Нікольському районі ГУ Дергеокадастру у Донецькій області. Державну реєстрацію спірної земельної ділянки здійснено на підставі технічної документації ? проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 22 липня 2019 року, яка розроблена ТОВ «Центр експертно - геодезичного забезпечення», ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 24); під час розгляду справи в суді першої інстанції прокурор не заперечував щодо відсутності у нього оригіналу наказу від 02 жовтня 2019 року №4953-СГ, реєстраційна справа (її копії) до справи не долучена, клопотання про витребування доказів позивачем до закриття підготовчого провадження не заявлялось; з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України доступ до Державного земельного кадастру у Донецькій області припинено.

За таких обставин суди обґрунтовано вважали, що належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що наказ ГУ Держгеокадастру в Донецькій області від 02 жовтня 2019 року, виданий на користь ОСОБА_1 , є підробленим, позивачем не надано, тоді як доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки факт неправомірності набуття ОСОБА_1 права власності не випливає із закону, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття та презюмується, доказуванню підлягає неправомірність набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку. Такий обов`язок, який покладено на позивача, прокурор не виконав, тому відсутні підстави для задоволення позову про витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 .

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги в тій частині, що прокурор заявляв клопотання про необхідність дослідження доказів, зокрема електронної реєстраційної справи в Реєстрі речових прав на нерухоме майно та системи електронного документообігу органів Держгеокадастру «ДОК ПРОФ», проте суди не дослідили ці докази, які мають значення у справі, з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що відповідного клопотання у порядку та строки, встановленому процесуальним законодавством, прокурором не було заявлено.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що єдиним допустимим доказом щодо прийняття органом виконавчої влади рішень про передачу земельних ділянок у приватну власність є інформація самого органу про прийнятті рішення, оскільки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Твердження касаційної скарги про порушення судами вимоги про рівність сторін та змагальності сторін, зокрема в тій частині, що ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання та не надав доказів які б підтверджували дійсне ним отримання земельної ділянки не заслуговують на увагу, оскільки саме позивач повинен був надати докази на підтвердження обґрунтованості його позовних вимог та спростувати презумпцію правомірності набуття ОСОБА_1 спірної земельної ділянки.

Верховний Суд відхиляє доводи відзиву про те, що обставини справи у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник, є неподібними, а ця справа є малозначною, оскільки під час відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції здійснено перевірку таких постанова на предмет їх подібності до спірних правовідносин, і справу малозначною суд не визнавав.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи в частині позовних вимог до ОСОБА_1 не є підставами для скасування судових рішень при їх перегляді судом касаційної інстанції або зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Щодо позовних вимог до ДП «Ілліч-Агро Донбас» про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої статті 20 ГПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22 (провадження

№ 61-14436сво24) зазначено, що:

«з огляду на те, що спір у справі, що переглядається, в частині позовних вимог, заявлених прокурором в інтересах органу місцевого самоврядування до ДП «Ілліч-Агро Донбас», є земельним спором між територіальною громадою та юридичною особою, а тому, виходячи із суб`єктного складу сторін, належить до господарської юрисдикції, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій в частині вимог до ДП «Ілліч-Агро Донбас» підлягають скасуванню, а провадження в справі у цій частині - закриттю. Розгляду в поряду цивільного судочинства підлягали лише позовні вимоги до ОСОБА_1».

У справі, що переглядається, суди не врахували, що спір в частині позовних вимог, заявлених прокурором в інтересах органу місцевого самоврядування до ДП «Ілліч-Агро Донбас», є земельним спором між територіальною громадою та юридичною особою, а тому, виходячи із суб`єктного складу сторін, належить до господарської юрисдикції, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства. Тому оскаржені судові рішення в цій частині підлягають скасуванню, а провадження в справі - закриттю.

Щодо додаткових судових рішень

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зроблено висновок, що «додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у cправі № 922/3289/21. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27 вересня 2022 року у цій справі, то додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2022 року також слід скасувати».

Оскільки додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2023 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, а також додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року стягнено з Донецької обласної прокуратури на користь ДП «Ілліч-Агро Донбас» витрати на професійну правничу допомогу, а касаційний суд зробив висновок про закриття провадження у справі за позовом прокурора в інтересах селищної ради до ДП «Ілліч-Агро Донбас» відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, вказані судові рішення також підлягають скасуванню. З цих же підстав не підлягають розподілу судові витрати на професійну правничу допомогу у зв?язку з переглядом цієї справи судом касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина перша та друга статті 414 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22 (провадження № 61-14436сво24), дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення частково ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення в частині вирішення позовних вимог до ДП «Ілліч-Агро Донбас» скасувати, а провадження у справі в цій частині - закрити, в частині вимог до ОСОБА_1 - залишити без змін, додаткові судові рішення про стягнення на користь ДП «Ілліч-Агро Донбас» суми судових витрат на професійну правничу допомогу підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України Верховний Суд роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи в частині вимог до ДП «Ілліч-Агро Донбас» до відповідного суду господарської юрисдикції.

Керуючись статтями 255, 256,400, 409, 410, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10 липня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року частині позовних вимог прокурора Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області до Державного підприємства «Ілліч-Агро Донбас» публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про закриття провадження у справі.

Повідомити керівника Маріупольської окружної прокуратури, що розгляд цієї справи в частині позовних вимог до Державного підприємства «Ілліч-Агро Донбас» публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди віднесений до юрисдикції господарського суду. Протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення заявник може звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 вересня 2023 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року скасувати.

В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10 липня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року залишити без змін.

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10 липня 2023 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року в скасованих частинах, додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 вересня 2023 року та додаткова постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року втрачають законну силу та подальшому виконаннюне підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко