№ 2/183/2548/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2025 року місто Самар Дніпропетровської області
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Зозулі В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних витрат,
за участю: представника позивача адвоката Горбачевської І.П., суд
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що
Відповідачем відзив не поданий.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та наданий час для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду.
Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Горбачевська І.П., у повному обсязі підтримала позовні вимоги позивача та, посилаючись на ті ж підстави, просить задовольнити його у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Судом установлено, що звертаючись до суду із цим позовом позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на наявність судового рішення, яке набрало законної сили, яким встановлено, що між позивачем, як позикодавцем та відповідачем, як позичальником, 23 травня 2019 року було укладено договір позики №б/н, згідно якого ОСОБА_2 отримав позику від ОСОБА_1 у розмірі 141750,00 грн., що еквівалентно при поверненні грошей повинно відповідати 5250,00 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позивачу ОСОБА_1 позику у строк до 23 червня 2019 року. ОСОБА_2 своєчасно не повернув суму позики. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року, у справі № 183/7576/19 позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь грошові кошти у сумі 141750,00 гривень, що складається з суми основного боргу, а також судовий збір у розмірі 1417,5 гривень.
Заочне рішення суду у справі № 183/7576/19 від 25 жовтня 2022 року набрало законної сили 25 листопада 2022 року та було пред`явлене позивачем до виконання.
Відповідно до копії переказу від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. у в/л 183/7576/19 виданому 06.06.2023 у ВП 73344795 ОСОБА_2 стягнути на користь стягувача кошти в розмірі 141750 грн 18 червня 2024 року о 18:29.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оскільки позивач надав відповідачу обумовлену договором суму грошових коштів, а відповідач зобов`язання з її повернення не виконав, позовні вимоги в частині суми боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.
При цьому суд зауважує, що позивач обрав способом захисту свого права стягнення коштів саме у валюті договору - долари США.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних, суд враховує наступне.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.
Як встановлено судом, відповідач порушив грошове зобов`язання, яке мало бути виконане в строк до 23 червня 2019 року, що зумовило ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом, судовим рішенням від 25 жовтня 2022 року з відповідача на користь позивача стягнуто суму позики. На виконання судового рішення ОСОБА_2 18 червня 2024 року сплатив кошти в розмірі 141750 грн, а відтак на суму боргу підлягають нарахуванню три проценти річних.
Позивачем заявлено вимогу що стягнення з відповідача, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 18 червня 2021 року по 18 червня 2024 року.
Разом з тим, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Відтак, позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснений розрахунок 3 % за період після 24 лютого 2022 року, а саме з 24 лютого 2022 року по 18 червня 2024 року.
Вищенаведене переконує суд в тому, що за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором підлягають нарахуванню 3% річних за період з 18 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року (141750грн * 251дн : 365дн = 2924,32грн) у розмірі 2924 (дві тисячі дев`ятсот двадцять чотири) гривні 32 копійки.
За змістом ст. 1 Закону України від 03.07.1991р. № 1282-XII Про індексацію грошових доходів населення індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.03.2023р. у справі № 300/438/18.
Таким чином, оскільки предметом укладеного між сторонами договору позики від 23.05.2019 року є грошові кошти, виражені у гривні в еквіваленті іноземної валюти (доларах США), а порядок повернення позики - частинами (з розстроченням) в грошовій одиниці України - гривні в еквіваленті до іноземної валюти - за офіційним курсом Національного банку України на дату повернення частини позики/дату платежу, і сума позики визначена позивачем у гривні в еквіваленті до іноземної валюти - за офіційним курсом Національного банку України, вимоги про стягнення інфляційних втрат за договором позики від 23.05.2019 року за період з 18 червня 2021 року по день ухвалення судового рішення 25 жовтня 2022 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 141750 грн, задоволенню не підлягають.
Що стосується нарахування позивачем інфляційних втрат за період після ухвалення судового рішення, тобто після 25 жовтня 2022 року по день повернення грошового зобов`язання 18 червня 2024 року, то відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
А тому позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат за період після ухвалення судового рішення, тобто після 25 жовтня 2022 року по день повернення грошового зобов`язання 18 червня 2024 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
А тому в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити.
Також, у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн, на підтвердження якої суду надано: копію договору про надання правової допомоги від 15 жовтня 2024 року; копію акту від 30 квітня 2025 року, копію рахунку на оплату № 15 від 30 квітня 2025 року та платіжної інструкції від 02 травня 2025 року, копію ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до частин 1-6 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою з урахуванням конкретних обставин справи, ціни позову.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У зв`язку з наведеним, суд може обмежити розмір судових витрат на професійну (правничу) допомогу з огляду на розумну необхідність таких судових витрат для конкретної справи.
З урахуванням вищевикладеного, а також ураховуючи конкретні обставини справи, пропорційність розміру задоволених позовних вимог 4%, усталену практику з розгляду аналогічних спорів, співмірність позовних вимог та вартість послуг адвоката у справі, визначених позивачем у розмірі 7000 грн, необхідність таких витрат для цієї справи, докази на підтвердження процесуальних дій, вчинених представником, суд вважає, що вартість послуг адвоката є завищеною та підлягає зменшенню до суми 280 грн.
Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 48,5 гривень.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 81, 141, 223, 247, 263, 265, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних, за період з 18 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року, у розмірі 2924 (дві тисячі дев`ятсот двадцять чотири) гривні 32 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 48 (сорок вісім) гривень 50 копійок; а також витрати на оплату правової допомоги у сумі 280 (двісті вісімдесят) гривень, а всього 328 (триста двадцять вісім) гривень 50 копійок.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 25 червня 2025 року.

Суддя І.Г. Дубовенко