Справа 688/2864/25
№ 2/688/1248/25
Ухвала

про забезпечення позову

25 червня 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Козачук С.В.,

з участю секретаря судового засідання Гошовської О.О.,

розглянувши заяву адвоката Васильченка Володимира Олександровича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом адвоката Васильченка Володимира Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна,

встановив:

24.06.2025 адвокат Васильченко В.О. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, а саме земельні ділянки та нежитлову будівлю, будівлю магазину.

Разом з позовною заявою адвокат Васильченко В.О. подав заяву про забезпечення позову в справі №688/2864/25 2/688/1248/25 шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна, виділу частки з об`єкта нерухомого майна та скасування державної реєстрації земельної ділянки, а також заборони відчуження відносно наступних об`єктів нерухомого майна: нежитлової будівлі магазину (літ.«А-ІІІ»), реєстраційний номер 060, по АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,2003 га, реєстраційний номер 107, кадастровий номер :01:003:0065; земельної ділянки площею 0,0299 га, реєстраційний номер 107, кадастровий номер :01:003:0066.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що відповідачем у 2002 році було набуто та зареєстровано право власності на два об`єкти нерухомого майна: 1, 2, 3 поверх магазину №1 в цілому та підвальне приміщення магазину № НОМЕР_1 в цілому, що розташовані по АДРЕСА_1 . В подальшому, об`єкт нерухомого майна - підвальне приміщення магазину №1 по АДРЕСА_1 було продано відповідачем, право власності на нього зареєстровано за новим набувачем і, в подальшому, право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна відчужувалось іншим особам, зокрема, 01.10.2020 об`єкт було придбано позивачем ОСОБА_1 , зареєстровано за нею і з того часу нерухомість використовується для здійснення підприємницької діяльності. Проте відповідач, посилаючись на належність йому особисто на праві приватної власності будівлі в цілому та усієї прилеглої території, погрожує унеможливити доступ до належного позивачу об`єкта, використання приміщення, під`їзд та розвантаження, використання комунікацій тощо. Як було встановлено стороною позивача, незважаючи на відчуження 01.03.2006 підвального приміщення, 10.03.2006 відповідачу було видано витяг з реєстру прав на нерухоме майно щодо реєстрації за відповідачем права власності в цілому на нежитлову будівлю (будівлю магазину), як на розташований по АДРЕСА_1 окремий об`єкт нерухомого майна. Надалі, із посиланням на поновлення/перенесення відомостей реєстру від 10.03.2006, державним реєстратором Грицівської селищної ради 09.12.2022 здійснено державну реєстрацію (з відкриттям розділу) за ОСОБА_2 права власності в цілому на вищевказаний об`єкт нерухомості, як на окрему нежитлову будівлю. Крім того, як стало відомо стороні позивача, 03.11.2022 відділом №1 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки (кадастровий номер :01:003:0056), а 09.11.2022 державним реєстратором Грицівської селищної ради здійснено державну реєстрацію (з відкриттям розділу) права власності на вказану земельну ділянку. Скориставшись наявністю реєстрації земельної ділянки та права власності на неї, відповідач замовив виготовлення документації щодо поділу земельної ділянки :01:003:0056 площею 0,2302 га на дві земельні ділянки і, за інформацією з Державного земельного кадастру станом на 17.03.2025, по АДРЕСА_1 розташовані дві земельні ділянки: площею 0,2003 га з кадастровим номером :01:003:0065 та площею 0,0299 га з кадастровим номером :01:003:0066, право власності на які зареєстровано 07.08.2023 за відповідачем ОСОБА_2 державним реєстратором Грицівської селищної ради. Таким чином, на момент подання позову, за відповідачем зареєстровано право власності на наступні об`єкти нерухомого майна, розташовані по АДРЕСА_1 : на будівлю магазину в цілому та на земельні ділянки з кадастровим номером :01:003:0065, площею 0,2003 га, з кадастровим номером :01:003:0066, площею 0,0299 га, а попередньо сформована земельна ділянка :01:003:0056 припинена, як об`єкт цивільних прав і у жодному реєстрі не відображається.

У зв`язку з вищевикладеним, до вирішення спору по суті та до відновлення становища позивача, що існувало до порушення його права, існує реальна та підтверджена фактичними обставинами справи загроза створення умов невиконання (утруднення виконання) можливого рішення суду про задоволення позову. Так, користуючись наявністю відомостей про право власності на вищезгадані об`єкти нерухомого майна, з метою ускладнення виконання рішення суду і позбавлення позивача можливості в ефективний спосіб захищати свої права та законні інтереси, відповідач жодним чином не обмежений у вчиненні будь-яких дій, спрямованих на припинення існування об`єктів нерухомого майна, як об`єктів речових прав (в т.ч. їх поділу та/або виділу), із подальшим внесенням відповідних змін до державного земельного кадастру та реєстру нерухомого майна. Крім того, під час судового розгляду можливе вчинення з цією ж метою відчуження «будівлі», земельних ділянок або об`єктів, утворених в результаті їх поділу третім особам, атому вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.06.2025 відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання на 13 год. 00 хв. 22.07.2025.

Заява про забезпечення позову призначена до розгляду судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, а тому в судове засідання учасники справи не викликались.

Дослідивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про її задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

До видів забезпечення позову законом віднесено заборону вчиняти певні дії (пункт 2 частини 1 статті 150 ЦПК України).

Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібних висновків дійшла Велика Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Відповідно до п.п. 2, 4 ч.1 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у випадку поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна, а також скасування державної реєстрації земельної ділянки розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються. За приписами абз. 7 вказаної норми, закритий розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа не підлягають поновленню. Зокрема, за п. 1 ч. 1 ст. 25 даного закону на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили проведення реєстраційних дій зупиняється.

Обмеження у вільному розпорядженні майном є предметом різних способів забезпечення, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Верховний суд звертав увагу на те, що арешт майна і заборона на відчуження майна самостійними видами (способами) забезпечення позову і, хоча обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними. Зокрема, у постанові від 19.02.2021 у справі №643/12369/19 зауважено, що арешт майна є накладенням заборони на право розпорядження майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, а заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном. У випадку, якщо вжиття заходів забезпечення позову щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

В контексті оцінки балансу інтересів сторін у питанні забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього майна, зазначені обставини дають суду підстави дійти висновку про перевагу інтересів саме позивача, адже саме його інтереси у разі невжиття відповідних заходів та задоволення позову потерпатимуть більше, оскільки їх відновлення буде більш ускладненим ніж відновлення інтересів відповідача, у разі вжиття таких заходів та відмови у задоволенні позову.

Суд вважає, що застосування заявлених представником позивача заходів забезпечення позову в частині заборони вчинення реєстраційних дій щодо поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна, виділу частки з об`єкта нерухомого майна та скасування державної реєстрації земельної ділянки, а також заборони відчуження об`єктів нерухомого майна спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача. Невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до обмеження прав позивача на ефективний судовий захист його прав.

За наведених обставин, виходячи з обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи, що такий вид забезпечення позову є співмірним й відповідає заявленим позовним вимогам, а також те, що обраний вид забезпечення позову не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересам відповідача ОСОБА_2 , з метою запобігання дій, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що подану заяву слід задовольнити. З огляду на обраний вид забезпечення позову та характер обтяження, що не впливає на матеріальний стан відповідача та не призводить до понесення додаткових витрат, підстави для застосування заходів зустрічного забезпечення відсутні.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 154, 157, 353 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву адвоката Васильченка Володимира Олександровича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом адвоката Васильченка Володимира Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна - задовольнити.

В порядку забезпечення позову у цивільній справі справі №688/2864/25 2/688/1248/25 заборонити вчинення реєстраційних дій щодо поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна, виділу частки з об`єкта нерухомого майна та скасування державної реєстрації земельної ділянки, а також заборонити відчуження відносно наступних об`єктів нерухомого майна: нежитлової будівлі магазину (літ. «А-ІІІ»), реєстраційний номер 060, по АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,2003 га, реєстраційний номер 107, кадастровий номер :01:003:0065; земельної ділянки площею 0,0299 га, реєстраційний номер 107, кадастровий номер :01:003:0066.

Копію ухвали негайно після її постановлення надіслати учасникам справи для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з часу її отримання до Хмельницького апеляційного суду.

Суддя: Світлана КОЗАЧУК