Дата документу 30.06.2025Справа № 554/9670/25
Провадження № 2-о/554/259/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді - Сініцина Е.М.,

за участю секретаря Кувіти М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , кривдник ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису та просила видати обмежувальний припис строком на шість місяців ОСОБА_2 ..

В обґрунтування вимог вказала, що вона проживає у одному будинку зі своєю донькою ОСОБА_2 , яка постійно вчиняє сварки, зловживає алкогольними напоями, вчиняє психологічне та фізичне насильство. Конфлікти, які виникають, супроводжуються словесними образами та вживанням ненормативної лексики з боку кривдниці, побоями, штовханням, нанесенням тілесних ушкоджень.

Заявниця є особою з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , потребує спокою та перебування у своїй квартирі, в іншому місці знаходитися не може, оскільки їй потрібні ліки та інші медичні препарати, які знаходяться вдома.

Раніше донька ОСОБА_2 проходила курс лікування, адже має залежність від вживання алкоголю та наркотичних речовин.

Власником квартири, за адресою: АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу серії ААО №178161.

ОСОБА_2 є такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Полтави по справі № 554/6088/18.

Заявниця зазнає постійного психологічного тиску та насильства з боку ОСОБА_2 , що полягає у погрозах, побитті, нецензурному висловлюванні у її адресу, що принижують її честь та гідність. Доведений до відчаю постійними образами, вона неодноразово зверталася до Полтавського відділу поліції, працівниками якого видані термінові заборонні приписи та протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Як стверджує заявниця, 26.06.2025 після того, як поліція поїхала виписавши протокол, ОСОБА_2 накинулась на неї, завдала тілесних ушкоджень, погрожувала розправою, повідомила, що повернеться і помститься за те, що вона звертається за захистом.

Просила видати обмежувальний припис ОСОБА_2 на строк 6 місяців із заборонами щодо перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближення ближче ніж на 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближення ближче ніж на 100 м до місця перебування ОСОБА_1 та її переслідування; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів із ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; обмеження спілкування з постраждалою ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 27.06.2025 року було відкрито провадження у даній справі.

У судове засідання заявниця ОСОБА_3 не з`явилась, про дату та час засідання повідомлялась належним чином.

Заінтересована особа, зазначена заявницею як кривдник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату та час засідання повідомлялася належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази окремо та у їх сукупності, дійшов до такого висновку.

Суд вважає, що заявницею допущено невірне зазначення процесуального статусу ОСОБА_2 ..

Так, згідно ч. 1 ст. 350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.

З огляду на зазначені норми, суд вказує, що участь особи у процесуальному статусі «кривдника» у справах про видачу обмежувального припису цивільним процесуальним законодавством не передбачена, тоді як особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, є саме заінтересованими особами, відповідно до ч. 1 ст. 350-3 ЦПК України.

Глава 13 ЦПК України не передбачає залишення заяви без руху, а вказує про необхідність винесення рішення про задоволення або про відмову в видачі обмежувального припису.

Крім того, відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Суд вважає, що до ризиків відносяться - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до матеріалів заяви про видачу обмежувального припису, заявник повинен надати переконливі та достовірні докази, що у разі не застосування обмежувального припису може настати негативні наслідки - продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також інші.

З наданих суду письмових матеріалів встановлено, що відносно кривдниці ОСОБА_2 винесений Терміновий заборонний припис 26.06.2025 року і цього ж дня складено протокол про порушення ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Однак, заявницею не надано до суду належного підтвердження систематичності вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо неї та не обґрунтовано наявність ризиків вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявниці, у зв`язку з чим, заявлені вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 не можуть бути задоволені.

А також заявницею не надано доказів того, що ОСОБА_2 є особою, яка з нею проживає або доводиться її родичем, оскільки питання ставиться про домашнє насильство, тому заявниками можуть бути лише особи зазначені в ст. 350-2 ЦПК України.

Крім того, заявницею не надані докази на підтвердження обставин, вказаних в заяві, про проходження ОСОБА_2 курсу лікування від алкогольної залежності; неодноразового звернення ОСОБА_1 до Полтавського відділу поліції; протиправних дій ОСОБА_2 після складання відносно неї працівниками поліції протоколу 26.06.2025 року.

Наданий ОСОБА_1 . Договір купівлі-продажу серії ААО №178161 на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджує право власності заявниці, однак не надано рішення Шевченківського районного суду міста Полтави по справі № 554/6088/18, відповідно до якого, ОСОБА_2 втратила право користування квартирою, тобто, вказана обставина також не підтверджена.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, не обґрунтована та не підтверджена належними та допустимими доказами, тому в ній слід відмовити.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 273, 350-2, 350-3, 350-5 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомий.

Суддя Е.М. Сініцин.