ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року

справа № 205/1452/16-ц

провадження № 61 -14490св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкти оскарження: старший державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савостіна Олена Валентинівна; начальник Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Овсюк Олена Андріївна,

заінтересована особа (стягувач) - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Колодочка Григорій Вікторович, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Ткаченко І. Ю., Халаджи 0. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст скарги

27 квітня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до суду зі скаргою, у якій просила:

визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савостіної 0. В., а також начальника цього відділу Овсюк О. А., яка полягає у незнятті арешту з усього майна ОСОБА_1 ;

зобов`язати старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савостіну О. В. зняти арешт та заборону на відчуження з усього майна ОСОБА_1 , який накладений у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 постановою від 06 квітня 2017 року державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Савостіною О. В., номер запису про обтяження 19849316.

На обґрунтування скарги зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 09 червня 2008 року в сумі 125 628,29 доларів США, пеню в розмірі 350 852,64 грн та судовий збір в рівних частках в сумі 55 799,43 грн.

На підставі вищевказаного рішення Ленінський районний суд м.Дніпропетровська 13 березня 2017 року видав виконавчий лист.

06 квітня 2017 року державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Савостіною О. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 09 червня 2008 року в сумі 125 628,29 доларів США та постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 .

В результаті сплати боржниками суми боргу стягувач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до виконавчої служби із заявою про повернення виконавчого документа без подальшого виконання.

25 березня 2019 року державним виконавцем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 згідно пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа без подальшого виконання стягувачу на підставі відповідної заяви останнього.

Разом із тим, арешт з майна боржника ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Савостіною О. В., знято не було, що не відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження».

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з листом, в якому просила виконати вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а саме зняти арешт з майна, відповідно до вимог частини третьої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідь начальник Соборного відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Овсюк О. А. зазначила, що у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту.

Заявниця вважає, що така бездіяльність державного виконавця і начальника відділу державної виконавчої служби є неправомірною.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Савостіної О. В. та начальника Овсюк О. А. Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у незнятті арешту з усього майна ОСОБА_1 .

Зобов`язано старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савостіну О. В. зняти арешт та заборону на відчуження з усього майна ОСОБА_1 , який накладений у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 постановою від 06 квітня 2017 року державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Савостіною О. В., номер запису про обтяження 19849316.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що орган державної виконавчої служби в особі старшого державного виконавця Савостіної О. В. та начальника Овсюк О. А. не вчинив жодних дій щодо зняття арешту з усього майна ОСОБА_1 , накладеного у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 постановою державного виконавця від 06 квітня 2017 року. Тому суд вважав необхідним зобов`язати поновити право ОСОБА_1 шляхом скасування арешту, накладеного на її майно в рамках вказаного виконавчого провадження.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Соборний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року апеляційну скаргу Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задоволено.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2024 року скасовано.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, а отже арешт з майна боржника не може бути знятим.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Колодочка Г. В., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2024 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 22 листопада 2024 року Соборний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просить суд касаційну скаргу відхилити, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

28 листопада 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року зупинено касаційне провадження у справі № 205/1452/16-ц до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24).

Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2025 року поновлено касаційне провадження у справі № 205/1452/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції

Встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2016 року у справі № 205/1452/16-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 09 червня 2008 року в сумі 125 628,29 доларів США, пеню в розмірі 350 852,64 грн та судовий збір в рівних частках в сумі 55 799,43 грн.

На підставі вищевказаного рішення Ленінський районний суд м.Дніпропетровська 13 березня 2017 року видав виконавчий лист № 205/1452/16-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 09 червня 2008 року в сумі 125 628,29 доларів США та пені в розмірі 350 852,64 грн.

06 квітня 2017 року державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Савостіною О. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа.

06 квітня 2017 року державним виконавцем Савостіною О. В. також винесено постанову про арешт всього майна боржника ОСОБА_1

13 грудня 2017 року вказаним державним виконавцем в присутності понятих описано арештоване майно, а саме: нежитлове приміщення б.1 Л, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, площа Шевченка, про що складено постанову про опис та арешт майна боржника.

На адресу Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від стягувача- ПАТ «УкрСиббанк» надійшла заява про повернення виконавчого документа - виконавчого листа № 205/1452/16-ц, виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровська 13 березня 2017 року.

25 березня 2019 року державним виконавцем Савостіною О. В. відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого документа - виконавчого листа № 205/1452/16-ц, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 13 березня 2017 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 09 червня 2008 року в сумі 125 628,29 доларів США та пені в розмірі 350 852,64 грн. Також стягувачу повернуто авансовий внесок у розмірі 31 949,00 грн.

Станом на 07 квітня 2024 року накладений постановою державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06 квітня 2017 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 не було знято.

09 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Овсюк О. А. із заявою, у якій просила надати інформацію в паперовій формі (копію) стосовно справи про стягнення заборгованості по справі (виконавчі дії) щодо неї, виконавче провадження № НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого листа № 205/1452/16-ц, виданого 13 березня 2017 року.

Згідно відповіді начальника Соборного відділі державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Овсюк О. А. № 50649/6 від 11 квітня 2024 року, згідно перевірки АСВП на примусовому виконанні у Соборному відділі державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 205/1452/16-ц, виданого 13 березня 2017 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 09 червня 2008 року в сумі 125 628,29 доларів США та пені в розмірі 350852,64 грн (ВП № НОМЕР_1). 25 березня 2019 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження за номером Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) № 53677450 неможливо у зв`язку з тим, що виконавчі провадження, які перебували на виконанні в період з 2017 року до 2019 року, знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання.

09 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просила зняти арешт з її майна.

Згідно відповіді начальника виконавцем Соборного відділі державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Овсюк О. А. № 55381/6 від 23 квітня 2024 року, у державного виконавця відсутні підстави для знаття арешту по виконавчому провадженню за номером АСВП НОМЕР_1.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП), виконавче провадження № НОМЕР_1 відносно боржника ОСОБА_1 , стягувач - ПАТ «УКРСИББАНК», дата відкриття - 06 квітня 2017 року, є завершеним.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржуємся з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, З частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної' інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У відповідності до пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

У відповідності до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIIІ (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закон № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно- правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні інструкції на примусове списання коштів або пред`явлення емітенту електронних грошей до погашення в обмін на грошові кошти надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках/електронних гаманцях. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна. Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (частина перша-п`ята статті 13 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки; невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності» (частина друга статті 18 Закону № 1404-VIII).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пункт 6, 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404- VIII).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VI11 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частини перша-третя статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 та підпунктом 2 пункту 104 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших висновках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону № 1404-VIII).

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (частина третя статті 59 Закону № 1404-VIII).

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом (абзац другий частини третьої статті 74 Закону № 1404-VIII).

Згідно частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа: 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване підчас виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

При таких обставинах, у разі повернення виконавчого документа стягувачу накладений в межах виконавчого провадження арешт на майно боржника, за загальним правилом, не знімається.

Разом із тим, пунктами 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII передбачені випадки повернення виконавчого документа стягувачу, при яких арешт з майна знімається у відповідності до приписів частини третьої статті 37 Закону № 14Q4-VIII, зокрема у разі, коли виконавчий документ повертається стягувачу за його письмовою заявою про повернення виконавчого документа.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11 виснувала, що законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків. Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону №1404-УІІІ).

Встановлено, що на адресу Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від стягувача ПАТ «УкрСиббанк» надійшла заява про повернення без подальшого виконання виконавчого документа - виконавчого листа № 205/1452/16ц, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 13 березня 2017 року.

25 березня 2019 року державним виконавцем Савостіною О. В. відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого документа - виконавчого листа № 205/1452/16-ц, виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровська 13 березня 2017 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 09 червня 2008 року в сумі 125 628,29 доларів США та пені в розмірі 350 852,64 грн. Також стягувачу повернуто авансовий внесок у розмірі 31 949 грн.

09 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просила зняти арешт з її майна, накладеного постановою державного виконавця Савостіної О. В. від 06 квітня 2017 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Згідно відповіді начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Овсюк О. А. № 55381/6 від 23 квітня 2024 року, у державного виконавця відсутні підстави для знаття арешту по виконавчому провадженню № НОМЕР_1.

Зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кузнецова Г. В. звернулася до суду 27 квітня 2024 року, тобто у визначений пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України строк.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що невжиття державним виконавцем Савостіною О. В. та начальником відповідного відділу державної виконавчої служби Овсюк О. А. заходів щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, а тому порушене право заявника підлягає захисту.

Разом із тим нормою пункту 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень (в редакції від 01 листопада 2022 року) визначено, що у разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення, знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

На вказане суд апеляційної інстанції належної уваги не звернув та скасував законне та обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це судове рішення, відповідно до статті 413 ЦПК України, необхідно залишити в силі, а постанову апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Колодочка Григорій Вікторович, задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року скасувати.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2024 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов