Справа № 443/1532/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Равлінко Р.Г.
Провадження № 22-ц/811/407/25 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м.Львів

Справа № 443/1532/15-ц

Провадження № 22-ц/811/407/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка підписана їх представником - ОСОБА_2 , на рішення Жидачівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Жидачеві 27 грудня 2024 року у складі судді Равлінка Р.Г. у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з участю третьої особи: Жидачівського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про усунення перешкод у порядку користування житловим приміщенням та частиною господарських будівель,-

встановив:

8 вересня 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з участю третьої особи: Жидачівського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та частиною господарських будівель. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що ОСОБА_5 є тестем ОСОБА_1 , а ОСОБА_6 є його сином. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_7 , з яким вони проживали у будинку його батька ОСОБА_5 . Зазначають, що після смерті ОСОБА_7 відповідач намагається виселити їх (позивачів). Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 19 березня 2013 року зобов`язано ОСОБА_5 не чинити їм перешкод у користуванні житлом. Однак, незважаючи на вказане рішення суду, відповідачі постійно створюють їм (позивачам) перешкоди у користуванні частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , де вони проживають та постійно зареєстровані; а також частиною господарських будівель. Відповідач відключив газопостачання від будинку, 12 липня 2014 року закрив вхідні двері та цілу добу не пускав їх в будинок, постійно провокує сварки, забиває двері у їхнє приміщення, ламає замки до вхідних та міжкімнатних дверей, а також до підсобних приміщень у господарській будівлі, викрадає їхнє майно. Вказує, що 28 травня 2015 року було зіпсовано замок у міжкімнатних дверях, а наступного дня забито ззовні дерев`яними брусками двері з їхньої кімнати до коридору і таким чином (вони) позивачі не могли їх відкрити і вимушені були виходити через вікно. ОСОБА_5 відключив газопостачання до будинку з метою створити умови, за яких вони (позивачі) не зможуть проживати у будинку. Також відповідач перешкодив у переобладнанні печі.

24 вересня 2015 року ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про позбавлення права користування спірним житловим будинком.

Ухвалою суду першої інстанції від 24 жовтня 2024 року закрито провадження у справі в частині первісного позову до ОСОБА_5 та в частині зустрічного позову через смерть ОСОБА_5 .

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вважають рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує їх законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказують, що перешкоди у користуванні житловим будинком та господарськими будівлями зі сторони ОСОБА_6 в даний час зводяться до того, що він поміняв замки, забив вікна, на вимоги позивачів добровільно надати доступ до житла не реагує.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі частини третьої статті 12, статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_5 успадкував після смерті ОСОБА_8 , про що йому 16 травня 2000 року видано нотаріально посвідчене свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 3 липня 2012 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на вказаний будинок.

24 жовтня 1987 року зареєстровано шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , що стверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, що вбачається із свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , виданого Жирівською сільською радою Жидачівського району Львівської області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 .

Усі сторони у цій справі звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

У спірному будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (до шлюбу - ОСОБА_10 ), ОСОБА_3 (до шлюбу - ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 , 2016 року народження та ОСОБА_12 , 2021 року народження.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 19 березня 2013 року у справі №443/70/13-ц задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 (позивачів за цим позовом) до ОСОБА_5 (власника будинку) про усунення перешкод в порядку користування житлом. Зобов`язано ОСОБА_5 відновити газопостачання у приміщення кухні житлового будинку АДРЕСА_1 та не створювати перешкод у користуванні житлом.

З інформаційної довідки Жирівської сільської ради Жидачівського району Львівської області №337 від 22 липня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 одружилася з ОСОБА_7 24 жовтня 1987 року, вони після укладення шлюбу проживали разом з чоловіком в будинку, головою двору якого була баба чоловіка - ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_1 зареєстрована у цьому господарстві 5 жовтня 1988 року. Станом на 1 січня 1987 року в будинку проживали: ОСОБА_8 , 1907 року народження, (голова двору); ОСОБА_5 , 1933 року народження, (син); ОСОБА_13 , 1934 року народження (невістка); ОСОБА_7 , 1964 року народження (онук). Онук ОСОБА_6 з 29 липня 1986 року по 2 вересня 1988 року служив в Армії, прописаний в даному господарстві з 2 вересня 1988 року. 2 вересня 1988 року прописався ОСОБА_6 ; 5 жовтня 1988 року прописалась дружина онука ОСОБА_1 . 27 січня 1989 року ОСОБА_6 виписався з даного будинку. ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народилися діти, які також проживають в даному житловому будинку. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_8 (голова господарства), ІНФОРМАЦІЯ_1 помера ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_7 - ОСОБА_13 . На даний час склад сім`ї є таким: ОСОБА_5 (голова двору); ОСОБА_1 (невістка); ОСОБА_4 (онука); ОСОБА_5 (онука).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов у спірному будинку комісією Жирівської сільської ради ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 з жовтня 1987 року. До дня смерті чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відносини були нормальні. Після смерті свекрухи ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 почав виганяти невістку та онуків з хати, обзивав різними нецензурними словами, говорив, що вона отруїла його сина та жінку, надсилає різні комісії, щоб їм відключили газ. Весною 2014 року в будинку повністю відключено газ. ОСОБА_1 готує їсти на електроплиті, не має права власності на будинок, свекор заборонив її садити город і утримувати підсобне господарство. Вона має на утриманні двоє дітей: ОСОБА_4 , яка не працює, та ОСОБА_5 , яка навчається в Жидачівському професійному ліцеї. Матеріально-побутові умови важкі. Проживають на зарплату ОСОБА_1 і пенсію, яку отримує молодша дочка після смерті батька.

З талонів-повідомлень №50 від 23 жовтня 2014 року, №80 від 28 жовтня 2014 року, №43 від 28 серпня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 зверталась у РВ МВС України у Львівській області з приводу неправомірних дій ОСОБА_5 .

17 грудня 2013 року ОСОБА_1 17 зверталася із заявою до Жидачівського РВ ГУМВС України у Львівській області, у якій зазначила, що цього дня, близько 18:30 год. в с.Заліски Жидачівського району громадянин ОСОБА_6 безпричинно наніс їй два удари рукою по голові, чим спричинив тілесні ушкодження. З витягу з медичної картки стаціонарного хворого №5551 вбачається, що у ОСОБА_1 діагностовано струс головного мозку.

Постановою Головного Управління МВС України у Львівській області від 29 квітня 2014 року закрито кримінальне провадження за відсутністю складу злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

По зверненнях ОСОБА_1 від 19 липня, 28 серпня, 28 листопада, 8 та 21 жовтня, 9 січня, 15 квітня, 19 липня 2014 року, 8 січня 2015 року щодо перешкод у користуванні житлом Жидачівським РВ ГУМВС України у Львівській області проводилися перевірки. З висновків за цими перевірками вбачається, що з ОСОБА_5 проведено профілактичну бесіду виховного характеру про недопустимість вчинення насильства.

Також ОСОБА_1 29 серпня, 8 жовтня, 28 листопада 2014 року зверталася до правоохоронних органів щодо неправомірної поведінки ОСОБА_6 , який чинив їй перешкоди у користуванні спірним житлом. ОСОБА_6 посилався на те, що приїжджав навідати свого батька ОСОБА_5 , а з ОСОБА_1 у нього неприязні стосунки.

З акту Виконавчого комітету Жирівської сільської ради від 31 серпня 2015 року №314 вбачається, ОСОБА_1 запросила майстра, щоб переставити піч у кімнаті, бо у печі немає тяги. А її свекор не дозволив це робити. Вона викликала працівників міліції та представника сільської ради. Коли в.о. сільської ради приїхала, то її ( ОСОБА_6 ), син голови двору ОСОБА_5 , не пустив на подвір`я; сказав, що це приватна власність і йому батько не казав пускати її на подвір`я.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами по справі існують неприязні стосунки, про що свідчать звернення ОСОБА_1 в правоохоронні органи, висновки по зверненню ОСОБА_1 до Жидачівського РВ ГУМВС України у Львівській області. Крім того, ОСОБА_1 зверталась зі скаргами на дії ОСОБА_5 , який вчиняв з нею словесні конфлікти, не впускав до будинку, мотивуючи це тим, що будинок належить йому, перекривав газ та електропостачання; за результатами розгляду - звернення припинені, з ОСОБА_5 проведено профілактичну бесіду виховного характеру про недопустимість вчинення насильства. В заявах позивач посилається на те, що перешкоди у користуванні житловими приміщеннями та частиною господарських споруд чинив саме ОСОБА_5 , який помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. ОСОБА_6 у житловому будинку не зареєстрований, не проживав та лише приходив щоб провідати батька.

Суд першої інстанції мотивував оскаржуване рішення тим, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами, що перешкоди у користуванні житлом чинив та чинить саме ОСОБА_6 .

З урахуванням наявних у справі доказів колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Судом не встановлено, що ОСОБА_1 , а також ОСОБА_5 і ОСОБА_5 вселилися у спірне житло неправомірно. Правомірність їх проживання доводиться їх реєстрацією за адресою спірного житлового будинку.

Разом з тим встановлено, що відповідач ОСОБА_6 на даний час зачинив спірний будинок і не допускає до нього позивачів. На даний час спір з приводу користування спірним будинком виник між позивачами та ОСОБА_6 , а тому позивачі правомірно заявили позовні вимоги саме до нього, як до належної сторони у цьому спорі.

Встановлено, що разом із позивачами у спірному жилому будинку проживали малолітні діти - ОСОБА_11 , 2016 року народження, та ОСОБА_12 ,2021 року народження.

Неповнолітні (малолітні) діти набувають прав користування житлом у разі набуття такого права їх батьками; у разі втрати ними цього права правові наслідки поширюються і на неповнолітніх дітей.

Оскільки даний спір стосується прав малолітніх дітей. Розгляд справи мав проводиться з участю органу опіки та піклування, який не залучений до участі у цій справі.

При вирішенні спору апеляційний суд оцінює докази, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема звернення позивачів до правоохоронних органів з приводу виникнення конфліктної ситуації щодо користування житлом, враховано матеріали перевірок за такими зверненнями, якими підтверджено наявність перешкод у доступі позивачів до спірного будинку, у який вони правомірно вселилися і проживали, зареєстровані у ньому та не втратили інтерес до такого.

З приводу перешкод у користуванні спірним будинком ОСОБА_1 зверталася до суду, яким ухвалено рішення про задоволення позову. Зустрічний позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке є предметом спору у цій справі, свідчить про зацікавленість позивача за зустрічним позовом у позбавленні ОСОБА_1 права на користування спірним будинком.

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України).

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

Відповідно до частини другої, шостої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Захист прав власника на правильність вирішення спору не впливає. Окрім того, встановлено, що на даний час власність на спірний будинок, який є спадковим майном, не визначена.

З урахуванням зазначених норм права, встановлених обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову, оскільки права позивачів є порушеними та підлягають судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкод позивачам у користуванні спірним житлом.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 310,60 грн. (243,60 грн. сплачено при подачі позову та 2 063,00 грн. - при подачі апеляційної скарги).

Керуючись ст. с. 141, 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2024 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ) не чинити перешкод ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) у користуванні жилим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 2 310,60 (дві тисячі триста десять грн. 60 коп.) сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Постанова складена і проголошена 26 червня 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк