Справа № 524/2928/25
Провадження №2-о/524/163/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, внесення змін до актового запису про народження,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року до суду звернувся ОСОБА_1 із заявою встановлення факту родинних відносин, внесення змін до актового запису про народження.

Обґрунтовуючи свою заяву, заявник посилався на те, що 16 серпня 1099 року Крюківським відділом ДРАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області було видано свідоцтво про його народження, в якому записи були зроблені російською мовою, де його прізвище, а також прізвище його батьків вказані як « ОСОБА_2 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Норильську, рф, отримав паспорт громадянина СРСР, де його прізвище російською мовою вказано як « ОСОБА_2 » та проставлено відмітку про те, що він громадянином рф.

Заявник вказав, що 18 березня 2016 року він отримав паспорт громадянина рф, хоча з 1997 року фактично проживає у м. Кременчуці. З метою реєстрації місця свого проживання, як іноземця, у грудні 2000 року звернувся до ВПР та МР КМУ УМВС України в Полтавській області із паспортом від 24.09.1993 року, де в графі про реєстрацію паспорту його прізвище вказано як « ОСОБА_3 ». При перекладі перекладачем його сторінок його паспорту, його прізвище українською мовою вказано як « ОСОБА_3 ». У дипломі про вищу освіту, виданого Кременчуцьким державним політехнічним університетом у 2002 році, його прізвище теж вказано як « ОСОБА_3 ».

Крім того, ряд документів, як то, посвідка на проживання, картка платників податку, виписка з ЄДРЮО та ФОП, свідоцтво платника єдиного податку видані на прізвище « ОСОБА_3 ». Таке ж прізвище вказано у свідоцтві про народження його дитини.

Посилався на те, що з метою перевірки належності до громадянства України та обміну посвідки на проживання у зв`язку із досягненням 45-річного віку, звернувся до відділу ДМС у місті Кременчуці Управління ДМС у Полтавській області з відповідною заявою, де було виявлено розбіжності в посвідці на постійне проживання, де прізвище вказано як « ОСОБА_3 » із витягом з Держаного реєстру актів цивільного стану, де прізвище зазначено як « ОСОБА_2 ».

Також посилався на те, що в нього є рідна сестра ОСОБА_4 , яка також є громадянкою рф та проживає у м. Кременчуці. Маючи намір подарувати йому належне їй майно, вони звернулися до приватного нотаріуса, який при наданні консультації повідомив, що у них маються розбіжності у документах, оскільки у актовому записі про його народження прізвище вказано « ОСОБА_2 », у посвідці на проживання « ОСОБА_3 ».

З метою усунення розбіжностей заявник звернувся до ВДРАЦС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про внесення змін до актового запису про його народження, однак отримав відмову у цьому у зв`язку з відсутністю помилки в написанні прізвища дитини та батьків, оскільки прізвище батьків в актовому записі про шлюб українською мовою вказане « ОСОБА_2 ».

Просив встановити факт родинних відносин, а саме, що він, ОСОБА_1 , є рідним братом ОСОБА_4 та внести зміни до актового запису про його народження за № 659 від 16.08.1977 року, складеного Крюківським відділом ДРАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області, а саме виправити прізвище дитини з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », прізвище батьків залишити без змін. Рішення в частині внесення змін до актового запису про народження направити для виконання до Відділу РАЦСу у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Ухвалою судді від 25 березня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено заявника, заінтересованих осіб, призначено розгляд справи в порядку окремого провадження.

04 квітня 2025 року до суду від заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області надійшли письмові пояснення у справі.

Вказали, що заявник є громадянином рф, якому 29.08.2003 року надано дозвіл на імміграцію в Україну, він зареєстрований як іноземець під прізвищем « ОСОБА_3 ». Звертався до органів УДМС для обміну посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням 45-річного віку, було виявлено розбіжності в написанні прізвищ в посвідці та Витягу з реєстру актів цивільного стану.

У судове засідання заявник, заінтересовані особи та їх представники, котрі були повідомлені судом про час, дати та місце розгляду заяви належним чином, не прибули.

Представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подану заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені в ній, розглянути справу за відсутності заявника та його представника.

Представники заінтересованих осіб - ВДРАЦС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області у судове засідання не прибули, просили справу розглядати без участі їх представників та з урахуванням поданих ними письмових пояснень.

Заінтересована особа - ОСОБА_4 у судове засідання не прибула. У поданій до суду заяві від 18.04.2025 року просила справу розглядати без її участі. Підтвердила, що заявник є її рідним братом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Із свідоцтва про народження, виданого 16 серпня 1971 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис за № 659, постає, що заявник народився у м. Кременчуці, його прізвище зазначено як « ОСОБА_2 ». У відомостях про батьків вказані російською мовою, батько - « ОСОБА_6 » та мати - « ОСОБА_7 ».

До матеріалів справи заявником додано копію паспорту СРСР серії НОМЕР_1 від 24.09.1993 року, де прізвище заявника вказано російською мовою « ОСОБА_2 ».

Крім того, заявник є громадянином рф, до матеріалів справи він додав копію паспорту громадянина рф, у якому відповідно російською мовою зазначено його прізвище « ОСОБА_2 ».

Одночасно, із копії свідоцтва платника єдиного податку серії Б № 275691 від 26.03.2013 року, копії Виписки з ЄДРЮО та ФОП від 21.03.29013 року, копії РНОКПП, копії диплому Кременчуцького державного політехнічного університету серії ТА № 14501736 від 02.07.2001 року, копії посвідчення водія, суд вбачає, що їх було видано на прізвище « ОСОБА_3 ».

Крім того, посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 13.04.2005 року була також видана на прізвище « ОСОБА_3 ».

Судом було встановлено, що з метою перевірки належності до громадянства України та обміном посвідки на постійне проживання та у зв`язку із досягненням 45-річного віку, заявник звернувся до відділу УДМС у місті Кременчуці Управління ДМС у Полтавській області з відповідною заявою. Однак отримав відмову у зв`язку із розбіжностями в написанні прізвища, де в посвідці на проживання воно вказано як « ОСОБА_3 », тоді як у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян воно вказане як « ОСОБА_2 ».

З метою внесення змін в актовий запис про своє народження, заявник звернувся до Відділу ДРАЦС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Заявник просив змінити своє прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », а прізвище батька та матері з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».

28 листопада 2024 року Відділом ДРАЦС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовлено ОСОБА_1 у внесенні змін до актового запису про народження.

Така відмова мотивована відсутністю помилки в написанні прізвища дитини та батьків, так як в актовому записі про шлюб батьків № 681 від 02.09.1972 року, складеного Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, який є підставою для внесення змін в актовий запис про народження заявника, зазначено прізвище батьків українською мовою « ОСОБА_2 », а відповідно до ст. 145 Сімейного Кодексу України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Отже, у зв`язку із відсутністю підстав у внесенні змін до актового запису про народження, заявнику було відмовлено у цьому.

Відмову у внесенні змін до актового запису про своє народження заявник до суду не оскаржував.

Крім того, окремо заявник заявив про те, що не підтверджується родинні зв`язки між ним та його рідною сестрою ОСОБА_8 та просив суд встановити факт, що він ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_8 .

До матеріалів справи заявник додав копію свідоцтва про народження його сестри ОСОБА_9 .

Із свідоцтва про народження, виданого 01 серпня 1973 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис за № 1810, встановлено, що ОСОБА_9 народилася у м. Кременчуці, її прізвище зазначено як « ОСОБА_2 ». У відомостях про батьків вказані російською мовою, батько - « ОСОБА_6 » та мати - « ОСОБА_7 ».

Заявник вважає та стверджує, що родинні зв`язки між ним ОСОБА_1 та сестрою ОСОБА_8 не підтверджуються.

Відповідно до положень ст. 293, 315 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт породжує юридичні наслідки.

При зверненні до суду заявник посилався на те, що встановлення юридичного факту йому необхідно для усунення розбіжностей у його прізвищі та у прізвищі рідної сестри ОСОБА_8 для подальшої можливості оформлення у майбутньому договору дарування за зниженою процентною ставкою відповідно до Податкового Кодексу України, і єдиним засобом відновлення його порушеного права є отримання відповідного судового рішення.

Як було встановлено судом, нотаріальної відмови у оформленні договору дарування у зв`язку із розбіжностями у прізвищах заявника та його сестри нотаріусом не видавалося.

Разом з тим, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, які наявні в реальній дійсності та не встановлюються на майбутнє.

Суд зазначає, що з урахуванням приписів частини другої статті 315 ЦПК України від встановлення юридичного факту, а саме факту родинних відносин між заявником та його рідною сестрою з підстав, з яких заявник звернувся до суду із даною заявою, не залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав заявника, оскільки права на укладення правочину заявник не позбавлений, а така підстава, як звільнення заявника від оподаткування, передбаченого положеннями Податкового кодексу України, при укладенні правочинів у відповідних випадках, не може бути безумовною підставою для встановлення факту родинних відносин судом.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26.01.2022 року у справі № 282/976/20 та від 04.08.2022 року у справі № 752/21394/21.

Суд зауважує, що факт родинних зв`язків заявника та ОСОБА_8 жодною фізичною та/або юридичною особами не оспорюється, а твердження заявника, що невідповідність його прізвища з прізвищем сестри, що можливо буде перешкодою у майбутньому в оформленні договору дарування, ґрунтуються лише на його припущеннях. При цьому, суд також звертає увагу, що прізвища заявника та його сестри в свідоцтвах про їх народження вказані однаково як « ОСОБА_2 » російською мовою.

Враховуючи, що встановлення даного факту для заявника у даний час ніяких правових наслідків не тягне, суд не вбачає підстав для встановленням факту родинних відносин між заявником та ОСОБА_8 . Крім того, як вже зазначалося судом, встановлення юридичного факту на майбутнє, не передбачено законом.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо прохання внести зміни до актового запису про народження № 659 від 16.08.1977 року, а саме виправити прізвище дитини з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », а прізвище батьків при цьому, залишити без змін, суд зазначає наступне.

Із заяви суд вбачає, що фактичною метою внесення змін до актового запису про народження є отримання заявником громадянства України.

Частина третя статті 49 ЦК України встановлює, що актами цивільного стану, які підлягають державній реєстрації є народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть. Відповідно до частини четвертої цієї статті державна реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Відповідно до з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Зокрема ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Питання внесення змін до актових записів цивільного стану громадян регламентується Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила), затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених статтею 53 Сімейного кодексу України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб (крім випадків, коли актовий запис про шлюб складено дипломатичним представництвом або консульською установою України).

Згідно пунктів 2.5.-2.7 Правил, заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається: особою, щодо якої складено актовий запис; одним із батьків неповнолітнього малолітнього); піклувальником неповнолітнього та опікуном малолітнього; опікуном недієздатної особи; спадкоємцем померлого; представником органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.

Разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

На підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України додаються до матеріалів справи повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому.

У пункті 2.12 Правил визначено, що на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому.

Відповідно пункту 2.15.9 Правил, висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану про внесення змін до актових записів цивільного стану складається якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» судам роз`яснено, що суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків).

Згідно з вимогами статей 137, 268 ЦПК (1502-06) подана до суду заява про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану чи про анулювання такого акту повинна містити в собі відомості про те, в якому акті громадянського стану є неправильності в записі і в чому саме вони полягають, який запис в акті громадянського стану і у зв`язку з чим підлягає анулюванню, коли і яким органом реєстрації актів громадянського стану відмовлено у виправленні запису, внесенні до нього змін чи доповнень або в анулюванні поновленого чи повторно складеного актового запису. До заяви мають бути додані: копія відповідного свідоцтва, висновок органу реєстрації актів громадянського стану про відмову у виправленні, зміні чи доповненні запису або в анулюванні поновленого чи повторно складеного запису акту громадянського стану, інші документи, що стосуються даної справи.

Суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акту громадянського стану.

Актовий запис про народження є первинним документом на підставі якого складаються всі подальші документи.

Вимоги про неправильність запису в акті громадянського стану заявник не заявляв. Вимога про внесення змін до актового запису про народження є похідною від вимоги про встановлення факту неправильності актового запису про народження, про яку заявник не заявляв.

Суд також враховує, що у Висновку від 28.11.2024 року про відмову у внесенні змін до актового запису, складеного Відділом ДРАЦС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, чітко зазначено про відсутність помилки в написанні прізвища дитини (заявника по справі) та батьків, оскільки прізвища батьків в актовому записі про шлюб № 681 від 02.09.1972 року зазначені українською мовою як « ОСОБА_2 », а прізвище дитини визначається за прізвищем його батьків.

Крім того, у разі задоволення вимог заявника, а саме виправити лише прізвища дитини в актовому записі про народження з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », а прізвище батьків залишити без змін, тобто « ОСОБА_2 », призведе до фактичного та юридичного непідтвердження родинних зв`язків між ними.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи встановлені та наведені обставини, суд дійшов висновку, що заявнику слід відмовити у задоволенні заяви внаслідок її безпідставності та необгрунтованності.

Керуючись ст. 15, 16, 28, 49 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про встановлення факту родинних відносин, внесення змін до актового запису про народження.

Повне рішення суду виготовлено 30 червня 2025 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Рішення набирає законної сили у випадку закінчення строку подання апеляційної скарги або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: