Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/684/25
Провадження № 2-о/376/61/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2025 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді - Коваленка О.М.,

за участю секретаря Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку статті 293 ЦПК України,-

ВСТАНОВИВ:

24.03.2025 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до суду про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 вказав, що він з липня 2017 року разом ОСОБА_2 , почали вести спільне життя та господарство, від якого мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) юстиції у м. Києві, актовий запис № 78 від 23.02.2023 року.

З липня 2023 року по серпень 2024 року ОСОБА_2 проходила лікування щодо захворювання: остеохондроз та спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта, ретроспонділолістез L4, дореальні протрузії м/х дисків L4-S1, емангіома тіла хребця L1.

30.01.2025 року ОСОБА_2 отримала заключний діагноз з приводу захворювання остеохондроз та спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта, ретроспонділолістез L4, дореальні протрузії м/х дисків L4-S1, емангіома тіла хребця L1, відповідно до протоеолк МРТ дослідження від 30.01.2025 року, за результатами якого їй призначено тривале лікування нагляд лікаря-травматолога, невролога та хірурга.

Весь цей час заявник займався утриманням та вихованням дитини.

Спільне життя заявника з ОСОБА_2 не склалося, так як на фоні постійного стресу, викликаного зокрема постійними обстрілами з боку держави-агресора, протилежними поглядами на сімейне життя, ведення спільного господарства, а також після пропозиції заявника тимчасово виїхати за межі міста Києва з серпня 2024 року стосунки між ними розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. З того ж часу кожен з подружжя проживає окремо та живе своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Із зазначеного часу не підтримують сімейних стосунків. Господарство також ведемо окремо один від одного. Мають окремі бюджети. З серпня 2024 року проживають за різними адресами.

З грудня 2022 року заявник проходить військову службу за призовом під час мобілізації в Збройних Силах України. Станом на час звернення до суду фактично проживає разом з сином.

На час звернення до суду заявник самостійно виховує та утримує малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інші родичі та члени родини, що мали б можливість здійснювати виховання дітей - відсутні. Мати дитини постійно знаходиться на лікуванні, виховання та утримання дитини не в змозі здійснювати в повному обсязі.

Всі питання щодо навчання, медичного обслуговування та в разі необхідності лікування дитини, вирішує заявник, піклується про його здоров`я. Також через військову агресію російської федерації на території України введено воєнний стан, проходять бойові дії, війська держави-агресора періодично обстрілюють всю територію України, тому нагальним є питання стосовно переміщення дитини у безпечне місце.

Крім того, враховуючи зміну дитиною місця проживання, у подальшому необхідно буде обирати місце навчання дитини, що також буде ускладнено без встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком дитини.

За таких обставин, існує необхідність у встановленні юридичного факту самостійного утримання дитини та виховання, для реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатися до матері для отримання її згоди, в тому числі щодо переміщення, на здійснення за потреби медичних втручань (зокрема щеплень, відповідно до медичного календаря) у медичних закладах та, у майбутньому, закладах освіти.

Бабуся малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має незадовільний стан здоров`я, у вихованні малолітньої дитини - онука не в змозі приймати довгий час, не має можливості здійснювати постійні заходи з виховання онука.

Дід малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 у віці 56 років, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою про причину смерті 173 від 16.07.2023 року.

Бабуся малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має незадовільний стан здоров`я, участі у вихованні малолітньої дитини - онука не приймає, не має можливості здійснювати заходи з виховання онука.

Дід малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , покинув сім`ю ОСОБА_2 і з 2000 року всі зв`язки втрачені. Помер в 2014 році.

Для визначення подальшої службової (професійної) діяльності заявника, встановлення соціальних пільг та гарантій стосовно дитини, йому необхідно встановити факт що має юридичне значення: а саме факт самостійного виховання та утримання дітей віком до 18 років.

Законодавчо не передбачено позасудового (іншого) порядку встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком.

На підставі вищевикладеного заявник ОСОБА_1 просить суд:

Встановити факт, що має юридичне значення факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 дитини віком до 18 років сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та без застосування фіксування технічними засобами судового засідання, заяву про встановлення факту підтримує в повному обсязі (а.с.12).

Заінтересована особа ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву якою проти задоволення заяви ОСОБА_1 не заперечує (а.с.13).

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, свідка, вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з липня 2017 року разом ОСОБА_2 , почали вести спільне життя та господарство, від якого мають малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданим Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) юстиції у м. Києві, актовий запис № 78 від 23.02.2023 року (а.с.9).

З липня 2023 року по серпень 2024 року ОСОБА_2 проходила лікування щодо захворювання: остеохондроз та спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта, ретроспонділолістез L4, дореальні протрузії м/х дисків L4-S1, емангіома тіла хребця L1.

30.01.2025 року ОСОБА_2 отримала заключний діагноз з приводу захворювання остеохондроз та спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта, ретроспонділолістез L4, дореальні протрузії м/х дисків L4-S1, емангіома тіла хребця L1, відповідно до протоеолк МРТ дослідження від 30.01.2025 року (а.с.7), за результатами якого їй призначено тривале лікування нагляд лікаря-травматолога, невролога та хірурга.

Весь цей час заявник займається утриманням та вихованням дитини.

З грудня 2022 року заявник проходить військову службу за призовом під час мобілізації в Збройних Силах України, що підтверджується копією Віськового квитка Серія НОМЕР_2 (а.с.6). Заявник наразі перебуває у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, а саме: видалення каудально мігрованого секвестру. В період лікування та проходження реабілітації з 01.05.2025 займається утриманням та вихованням дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на час звернення до суду фактично проживає разом з сином за адресою: АДРЕСА_1 .

На час звернення до суду заявник самостійно виховує та утримує малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інші родичі та члени родини, що мали б можливість здійснювати виховання дітей - відсутні. Мати дитини постійно знаходиться на лікуванні в м. Києві, виховання та утримання дитини не в змозі здійснювати в повному обсязі.

Всі питання щодо навчання, медичного обслуговування та в разі необхідності лікування дитини, вирішую я, піклуюсь про його здоров`я та дотримується календаря профілактичних щеплень. Також через військову агресію російської федерації на території України введено воєнний стан, проходять бойові дії, війська держави-агресора періодично обстрілюють всю територію України, тому нагальним є питання стосовно переміщення дитини у безпечне місце.

Крім того, враховуючи зміну дитиною місця проживання, у подальшому необхідно буде обирати місце навчання дитини, що також буде ускладнено без встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком дитини.

За таких обставин, існує необхідність у встановленні юридичного факту самостійного утримання дитини та виховання, для реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатися до матері для отримання її згоди, в тому числі щодо переміщення, на здійснення за потреби медичних втручань (зокрема щеплень, відповідно до медичного календаря) у медичних закладах та, у майбутньому, закладах освіти.

31.01.2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою Договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та учсть батьків у її вихованні, який посвідчено приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області, відповідно до вказаного Договору встановлено, що батьки дитини ОСОБА_3 не проживають разом однією сім`єю та домовилися, що малолітній ОСОБА_3 буде перебувати на утриманні батька, виховуватиметься ним та проживатиме разом з батьком (а.с.8).

Для визначення подальшого порядку виконання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 31.01.2025 року, та визначення подальшої службової (професійної) діяльності заявника, встановлення соціальних пільг та гарантій стосовно дитини, йому необхідно встановити факт що має юридичне значення: а саме факт самостійного виховання та утримання дитини віком до 18 років.

Також, на території підконтрольній законній владі України відсутні інші повнолітні особи, що мали б змогу здійснювати виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що заявник з грудня 2024 року здійснює самостійне виховання неповнолітньої дитини (неповнолітньої дитини віком до 18 років) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, однак Верховний Суд вбачає можливим застосовування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого є у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Таким чином для набуття статусу «одинокий батько» необхідні дві умови: не перебування у шлюбі; виховання та утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Верховний Суд у справі №363/214/17-ц від 22.08.2018 року прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Конвенція ООН про права дитини 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), в статті 3 закріплює наступне - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із ними буде проживати малолітня дитина, однак спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування та судом. Системний аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що суд визначає з ким із батьками буде проживати малолітня дитина. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

За таких обставин, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що заявник ОСОБА_1 здійснює самостійне виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та те, що встановлення вищезазначеного факту необхідно заявнику для призначення соціальних пільг, субсидій, допомоги, тощо, а також для підтвердження права на стягнення аліментів з матері дитини у випадку ухилення її від виконання своїх батьківських обов`язків в частині утримання та матеріального забезпечення дитини,а також те, що встановлення вказаного факту не породжує спір про право, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,4,12,13,76,81,258,259,263-265,293,315, 316,318,319, 351,352,354 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт, що має юридичне значення факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 дитини віком до 18 років сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко