Справа № 128/4383/24
Провадження № 22-ц/801/1399/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 рокуСправа № 128/4383/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представниці ОСОБА_1 адвокатки Залокоцької В. Д. на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області у складі судді Васильєвої Т. Ю. від 29 квітня 2025 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», про поділ майна подружжя,

встановив:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 через свою представницю адвокатку Колотуху К. А. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову про поділ майна подружжя, за якою просив заборонити ОСОБА_1 відчужувати житловий будинок АДРЕСА_1 та присадибну ділянку, площею 0, 1000 га, з кадастровим номером :04:001:0119.

На обґрунтування вимог заяви покликався на те, що зазначене нерухоме майно є спільною сумісного власністю подружжя. Необхідність вжиття заходів забезпечення позову мотивована наявністю обґрунтованих побоювань щодо наміру відповідачки відчужити садибу. Підставою для цих побоювань є її повідомлення у соціальних мережах про відсутність планів повертатися в Україну, потребу в коштах для проживання, а також неможливість доглядати за будинком і прибудинковою територією. Зазначені обставини свідчать про реальну загрозу того, що подальше відчуження майна ОСОБА_1 унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення позову та захист його законних інтересів в майбутньому.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29 квітня 2025 року заяву задоволено.

Забезпечено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», про поділ майна подружжя шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти дії, пов`язані з відчуженням житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, житловою площею 140, 1 кв. м, по АДРЕСА_2 і присадибної ділянки, площею 0, 1000 га, з кадастровим номером :04:001:0119.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявлений захід забезпечення позову у виді заборони відчуження нерухомого майна є доцільним в рамках цієї справи, співмірним із заявленими позовними вимогами. Такий захід у повній мірі захистить матеріально-правові інтереси позивача від можливих недобросовісних дій відповідачки, гарантуючи ефективний захист його інтересів у спорі щодо спільної сумісної власності подружжя.

В апеляційній скарзі представниця ОСОБА_1 адвокатка Залокоцька В. Д., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, просила ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 квітня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у забезпеченні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликалася на те, що суд першої інстанції задовольнив клопотання про забезпечення позову без з`ясування думки відповідачки. Не врахував, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вже містяться відомості про заборону на відчуження вказаного об`єкта. Зазначала, що побоювання позивача безпідставні, тому що вона не вчиняла жодних дій для відчуження спірного майна, відчуження якого неможливе без згоди іпотекодержателя.

Представниця ОСОБА_2 адвокатка Колотуха К. А. подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Згідно з частинами першою другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову, які можуть застосовуватися судом, визначені частиною першою статті 150 ЦПК України.

Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом неодноразово, зокрема в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.

З матеріалів справи видно, що предметом позову є вимога майнового характеру, зокрема поділ майна подружжя.

Станом на час звернення до суду зі заявою про забезпечення позову право власності на спірний житловий будинок АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0119, зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується долученою копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 січня 2006 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Відповідач, як власник, може у будь-який час розпорядитися своїм майном та відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що ускладнить розгляд справи, тому що може виникнути необхідність: залучення інших осіб в ході розгляду справи; зміни предмета і підстав позову, та ін.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при поданні позову з майновими вимогами, без застосування заходів забезпечення позову, можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому може утруднити виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22).

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували можливе ускладнення виконання рішення суду або його невиконання у випадку задоволення позову про поділ майна подружжя є безпідставними.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

Отже такий вид забезпечення позову, як заборона відчуження нерухомого майна, коли предметом спору є поділ майна подружжя, є саме тим заходом забезпечення позову, який, у разі задоволення позову, забезпечить ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Доводи апеляційної скарги адвокатки Залокоцької В. Д. щодо не з`ясування судом першої інстанції думки відповідачки є необґрунтованими.

Частиною першою статті 153 ЦПК України установлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Суд першої інстанції розглянув заяву про забезпечення позову у передбачений законом строк, що відповідає нормам процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність побоювань позивача, відсутність жодних дій відповідачки з відчуження майна, а також необхідність згоди іпотекодержателя для відчуження, апеляційний суд зазначає наступне. Наявність або відсутність іпотеки не виключає ризику відчуження майна, яке може відбутися після отримання відповідної згоди іпотекодержателя. Заборона відчуження спірного майна є співмірним заходом забезпечення позову, тому що безпосередньо пов`язана з предметом спору та є необхідною для забезпечення виконання майбутнього судового рішення. Суд першої інстанції, розглядаючи заяву про забезпечення позову, правильно враховував, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, а також спрямовані на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення.

Таким чином доводи апеляційної скарги представниці ОСОБА_1 адвокатки Залокоцької В. Д. висновків суду першої інстанції не спростовують, норми процесуального права судом застосовані правильно, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали не має.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представниці ОСОБА_1 адвокатки Залокоцької В. Д. залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 23 червня 2025 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало