Справа №521/1346/25
Провадження №2/521/2587/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Онуфрієнко К.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2025 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому позивач просив визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно : домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 103,4 кв. м, житловою площею 63,6 кв. м; земельну ділянку кадастровий номер :08:004:0020 загальною площею 0,0285 га за адресою: АДРЕСА_1 .; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 26,8 кв. м, житловою площею 11,5 кв. м.; автомобіль NISSAN SUNNY, бежевого кольору, 2006 року, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 . Поділити спільне майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках. Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 103,4 кв. м, житловою площею 63,6 кв. м; частину земельної ділянки кадастровий номер :08:004:0020 загальною площею 0,0285 га за адресою: АДРЕСА_1 ; частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 26,8 кв. м, житловою площею 11,5 кв. м. Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 103,4 кв. м, житловою площею 63,6 кв. м; частину земельної ділянки кадастровий номер :08:004:0020, загальною площею 0,0285 га за адресою: АДРЕСА_1 ; частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 26,8 кв. м, житловою площею 11,5 кв. м; автомобіль NISSAN SUNNY, бежевого кольору, 2006 року, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частини вартості спільного майна подружжя автомобіля NISSAN SUNNY, бежевого кольору, 2006 року, державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 78 873,94 гривень.

Позов обґрунтовано наступними обставинами. 24 жовтня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, від якого у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Неповнолітній син проживає разом з батьком і знаходиться на його утриманні.

Шлюбні відносини між сторонами припинені, однак шлюб не розірваний. В період шлюбу сторонами за рахунок спільних коштів придбано наступне майно: - домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається в цілому з одного кам`яного будинку, загальною площею - 103,4 кв. м, житловою площею 63,6 кв. м, разом з земельною ділянкою площею 0,0285 га, кадастровий номер :08:004:0020 розташованою за цією ж адресою - дійсною вартістю 4 323 540, 00 гривень; - квартира АДРЕСА_3 загальною площею 26,8 кв. м, житловою площею 11,5 кв. м - дійсною вартістю 837 626,00 гривень; - автомобіль-NISSAN SUNNY, бежевого кольору, 2006 року, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , дійсною вартістю 157747,88 гривень.

Враховуючі, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка за цією ж адресою та квартира за адресою: АДРЕСА_2 , придбані під час шлюбу, тому, на думку позивача, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу в рівних частках, по кожному. Автомобіль NISSAN SUNNY, бежевого кольору, 2006 року, державний номерний знак НОМЕР_1 є неподільною річчю. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 . Таким чином, відповідно до ст. 71 СК України, автомобіль може бути присуджений відповідачу з виплатою позивачу грошової компенсації в сумі 78 873,94 гривень.

22 травня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про відмову від частини позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації частини вартості спільного майна подружжя автомобіля NISSAN SUNNY, бежевого кольору, 2006 року, державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 78 873,94 гривень. Вказана відмова прийнята судом та ухвалою від 22 травня 2025 року провадження в цій частині позовних вимог закрито.

Під час підготовчого провадження представник позивача позовні вимоги підтримала.

Відповідач під час підготовчого провадження, після відмови позивача від частини позовних вимог позов визнала.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково, вважаючи на наступні обставини.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступні фактичні обставини.

24 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (після шлюбу ОСОБА_5 ) укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 1980, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_4 (а. с. 15).

Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі від 29 січня 2008 року, серія НОМЕР_5 (а. с. 16).

Сторонами не заперечується, що шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство сторонами не ведеться, проживають вони окремо, неповнолітній син сторін проживає разом з батьком.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 березня 2009 року сторонами в шлюбі придбано домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається в цілому з одного кам`яного будинку, загальною площею - 103,4 кв. м, житловою площею 63,6 кв. м, разом з земельною ділянкою площею 0,0285 га кадастровий номер :08:004:0020, розташованою за цією ж адресою (а. с. 19 -24). Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу вартість домоволодіння на час придбання становила 189 084 грн., експертна грошова оцінка земельної ділянки 217 444 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 серпня 2011 року сторонами в шлюбі придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 26,8 кв. м, житловою площею 11,5 кв. м. (а. с. 25-27).

Ринкова вартість квартири становить 837 626, 00 гривень, що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_6 (а. с. 29).

В шлюбі сторонами також придбано автомобіль-NISSAN SUNNY, бежевого кольору, 2006 року, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 11 квітня 2007 року (а. с. 28).

Судом встановлено, що під час розгляду цивільної справи, представником позивача ОСОБА_1 від відповідача ОСОБА_2 отримано компенсацію частки вартості автомобіля, що зумовило відмову ОСОБА_1 від позову в цій частині.

Надаючи кваліфікацію спірним відносинам, суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини щодо поділу майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, та регулюються Главою 8 СК України.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За приписами ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Суд виходить з того, що у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання, а також встановити вартість майна.

Враховуючи встановлений судом обсяг спільного майна сторін, придбаного ними за час шлюбу, вартість вказаного майна суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині поділу майна подружжя шляхом визнання за сторонами права особистої приватної власності на частину майна підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Що стосується позовних вимог про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя, суд вважає, що необхідність в задоволенні цих вимог відсутня.

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

У п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав є визнання права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Ефективним способом захисту права є такий, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Верховного Суду у справі № 916/3156/17 від 4 червня 2019 р.).

Заявлена позовна вимога про визнання майна спільною сумісною власністю при його поділі не є ефективним способом захисту прав позивача, так як спільність права власності подружжя на спірне майно презюмується, не спростовано відповідачем, а припинення спільної сумісної власності відбувається беззаперечно при поділі майна, на підставі статті 372 ЦК України, а тому не потребує окремого вирішення.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 60 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16, 368, 369, 372 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_8 ) задовольнити частково.

Поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 103,4 кв. м, житловою площею 63,6 кв. м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку земельної ділянки, кадастровий номер :08:004:0020, загальною площею 0,0285 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 26,8 кв. м., житловою площею 11,5 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 103,4 кв. м, житловою площею 63,6 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку земельної ділянки, кадастровий номер :08:004:0020, загальною площею 0,0285 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 26,8 кв. м, житловою площею 11,5 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль NISSAN SUNNY, бежевого кольору, 2006 року, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю.В. Тополева