Справа № 355/755/25
Провадження № 2/355/641/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 червня 2025 року Баришівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Чальцевої Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Верби Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Баришівська державна нотаріальна контора про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину,-
23.04.2025 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Баришівська державна нотаріальна контора про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину.
Заяву мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів ОСОБА_4 (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 01 жовтня 2024 року додається).
Відповідно до вимог ст.. 1270 ЦК України, позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в шестимісячний термін звернулися до Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після цього позивачі по справі звернулися до Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на їх ім`я свідоцтва про право на спадкове майно, яке залишилося після смерті їхньої матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, в нотаріальній конторі їм було повідомлено про те, що в матеріалах спадкової справи міститься інформація щодо наявності ще одного спадкоємця за законом, а саме - дочки спадкодавця ОСОБА_3 , яка вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована разом зі спадкодавцем на час смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, реєстрація відповідача по справі ОСОБА_3 за місцем проживання спадкодавця, в даному випадку не є свідченням прийняття спадщини, оскільки остання з 2023 року не проживає за вказаною адресою, та місце перебування останньої не відоме, а отже відсутній факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Факт не проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 з 2023 року по даний час підтверджується актом №527 від 19 серпня 2024 року обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства /фактичного місця проживання та актом № 127 від 04 квітня 2025 року обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб.
Також даний факт можуть підтвердити в судовому засіданні свідки: ОСОБА_5 , яка проживає по АДРЕСА_5 та ОСОБА_6 , яка проживає по АДРЕСА_6 .
В зв`язку з вищевикладеним, у позивачів виникла необхідність звернутися з даним позовом до суду для того, щоб спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , було поділено між двома спадкоємцями, позивачами по справі.
Ухвалою суду від 26.05.2025р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Судові засідання призначались на 10.06.2025р., 16.06.2025р., 19.06.2025р. та переносились через неявку відповідача.
У судове засідання позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали.
Третя особа у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи за її відсутності; позовні вимоги просила вирішити на розсуд суду з урахуванням вимог діючого законодавства.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.
Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01 жовтня 2024 року додається (а.с. 11).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22.05.1985р., батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с .18).
Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 09.06.2017р., ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_9 » ( а.с. 19)
Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 від 12.05.2021р., ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_11 » ( а.с. 20)
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 19.05.1984р., батьками ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с .78).
Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 від 10.01.2004р., батьками ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 після одруження змінила прізвище із « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 » (а.с .76).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 від 05.11.2014р., ОСОБА_15 змінила прізвище після реєстрації шлюбу із « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_16 » ( а.с. 77).
Згідно довідки № 43 від 05.02.2025р., за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_17 ( з 23.10.2015р. і по т.ч.), ОСОБА_3 (з 01.11.2006р. і по т.ч.), ОСОБА_4 ( з 05.10.1994р. по 01.10.2024р.) (а.с. 21).
Разом з тим, реєстрація відповідача по справі ОСОБА_3 за місцем проживання спадкодавця, в даному випадку не є свідченням прийняття спадщини, оскільки остання з 2023 року не проживає за вказаною адресою, та місце перебування останньої не відоме, а отже відсутній факт постійного проживання разом із спадкодавцем.
Факт непроживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 з 2023 року по даний час підтверджується актом №527 від 19 серпня 2024 року обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства /фактичного місця проживання ( а.с. 29-30) та актом № 127 від 04 квітня 2025 року обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб ( а.с. 31).
Відповідно до вимог ст.. 1270 ЦК України, позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в шестимісячний термін звернулися до Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після цього позивачі по справі звернулися до Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на їх ім`я свідоцтва про право на спадкове майно, яке залишилося після смерті їхньої матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, в нотаріальній конторі їм було повідомлено про те, що в матеріалах спадкової справи міститься інформація щодо наявності ще одного спадкоємця за законом, а саме - дочки спадкодавця ОСОБА_3 , яка вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована разом зі спадкодавцем на час смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 32).
Відповідно ст.. 293 ЦПК України, суд розглядає справи в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.
За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У даній справі, судом встановлено, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 , з нею разом у були зареєстровані ОСОБА_17 , ОСОБА_3 ( а.с. 21)
Водночас фактичне місце проживання ОСОБА_3 , було відмінним, останні роки вона не проживав з ОСОБА_4 , за цією адресою, а проживала за іншими адресами.
Наведені обставини сторонами не заперечуються та матеріалами справи не спростовано. Більше того відповідач ОСОБА_3 , з 2021 року виїхала за кордон.
Отже, оскільки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_7 була зареєстрована, проте не проживала, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_3 , як спадкоємець не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , а отже, не набула права на спадкове майно.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Положеннями ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.
Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.
Відповідачка ОСОБА_3 , не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 до нотаріальної контори не подала, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину.
Згідно ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1300 ЦК України, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.
У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
В силу ч. 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, у позовній заяві позивачі не ставлять вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивачів витрат по сплаті судового збору, сплачених позивачами при зверненні до суду з вищевказаним позовом.
Керуючись ст.ст. 10-12, 81, 133, 223, 263-265, 280-282, ЦПК України, на підставі ст. ст.1216, 1223, 1261, 1268, 1298, 1300 ЦК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Баришівська державна нотаріальна контора про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину - задовольнити.
Встановити факт непроживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що не прийняла спадщини після смерті матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судові витрати залишити за позивачами.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення подається до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. В. Чальцева