Справа № 364/316/25
Провадження № 2/364/214/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л. А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Володарського районного суду Київської області в селищі Володарка Білоцерківського району Київської області цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»

(далі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»)

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 18.04.2025 надійшов зазначений позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 18.06.2023 № 1224-6397 у загальному розмірі 75 745,00 грн., а також судові витрати (а.с. 6).

На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Тертиця Т.В. (довіреність від 13.05.2024, довіреність від 11.12.2024 № 56, а.с. 8, 31) у позовній заяві зазначила, що за умовами кредитного договору № 1224-6397, укладеного сторонами 18.06.2003 через веб-сайт (credos.com.ua), Відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 18 000 грн. на зазначений нею картковий рахунок, а також за додатковою угодою до цього кредитного договору, укладеною сторонами 03.07.2023, отримала ще додаткові кошти у кредит у розмірі 1 000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за цим Договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених Договором умовах. Проте Відповідач не надала своєчасно та у повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно з умовами Договору. У зв`язку з цим Відповідач за станом на 15.04.2024 має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 152 665,00 грн., що складається з такого:

19 000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом;

133 665,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Разом з тим, Позивачем застосовано до Відповідача умови «Програми лояльності», що полягають у частковому списанні заборгованості за нарахованими процентами у загальному розмірі 76 920,00 грн. за умови погашення Відповідачем заборгованості за згаданим Договором у заявленому до стягнення розмірі 75 745,00 грн., що складається з такого:

19 000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом;

56 745,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Копії позовної заяви та доданих до неї документів надіслано Відповідачеві, суду надано докази на підтвердження (а.с. 45-46).

Після виконання вимог частин шостої восьмої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 22.04.2025 відкрито провадження в справі, задоволено клопотання Позивача й вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також роз`яснено строки розгляду справи, визначені статтею 275 ЦПК України, не пізніше 22.06.2025 (а.с. 54-56).

За названою статтею 275 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (частина третя статті 124 ЦПК України).

З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду, як зазначено вище, сплив 22.06.2025; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи в іншому порядку.

Відповідачем згадану ухвалу суду від 22.04.2025 отримано 30.04.2025 після вжиття судом заходів щодо з`ясування адреси місця її фактичного проживання (а.с. 57, 60-61, 62, 63), що підтверджено відповідним поштовим повідомленням (а.с. 64).

Представником Відповідача Ходіною Н.В. (довіреність від 06.05.2025, а.с. 82) до суду 08.05.2025 засобами «Електронного суду» подано відзив на позовну заяву (а.с. 67-81), в якому просить суд: відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування заперечень проти позову представник Відповідача зауважила на відсутності доказів зарахування кредитних коштів на рахунок Позичальника (Відповідача), оскільки з відповіді Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») неможливо встановити ні власника рахунку, ні даних по здійсненій операції, а також даних стосовно кредитного договору, ця відповідь лише підтверджує проведення платежу в системі (перерахування коштів), відтак не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання Відповідачем кредитних коштів.

При цьому у відзиві зауважено на відсутності в матеріалах справи договору № 4010 від 02.12.2019 (а.с. 68), що ніби зазначений у довідці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як підставу проведення платіжної операції. Також звернуто увагу на те, що згадана довідка про перерахування кредитних коштів містить інформацію по різних переказах, але відсутні дані Позичальників, дані рахунку, повний номер картки, на який здійснено переказ (зазначено «1111*11»), що не дозволяє пересвідчитись у належності картки Відповідачу.

Крім того, представник Відповідача зауважує про відсутність доказів, що підтверджували б використання саме Відповідачем електронного підпису (ідентифікатору), його надходження на номер телефону Відповідача. Також звертає увагу на не надання оригіналів електронних доказів для дослідження судом.

На доповнення до наведеного сторона Відповідача вважає, що проведений Позивачем розрахунок заборгованості не відповідає нормам закону і долученому Позивачем договору позики, оскільки: у кредитному договорі викладені нечіткі положення стосовно строку повернення кредиту, міститься дві дати погашення кредиту (21 день та 300 днів), що призводить до його різного тлумачення; заявлений до стягнення розмір відсотків становить 116 850,00 грн., який було зменшено до 48 000,00 грн., проте підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 30 970,00 грн., що включає 19 000,00 грн. заборгованості за «тілом» кредиту та 11 970,00 грн. заборгованості за відсотками, виходячи зі строку кредитування 21 день, поза яким не можуть нараховуватись відсотки. При цьому має бути враховано сплату Відповідачем коштів на погашення заборгованості у розмірі 24 255,00 грн., тому стягненню підлягає сума 6 715,00 грн. (30 970,00 грн. 24 255,00 грн.).

Посилання представника Відповідача у відзиві на положення закону і судову практику щодо стягнення неустойки суд до уваги не бере як такі, що не належать до предмету спору, оскільки штрафні санкції (неустойка) до стягнення в позові не заявлялась.

Копія Відзиву на позовну заяву направлено Відповідачем на адресу Позивача, докази направлення долучено до матеріалів справи (а.с. 82).

Позивач та його представник також отримали ухвалу про відкриття провадження, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с. 58, 59); відповіді на відзив сторони Відповідача суду не надавали.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що Позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, яка здійснює діяльність з кредитування, що підтверджено копіями свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК номер 116 (а.с. 30) та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 29).

Між сторонами, а саме: Позивачем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в особі директора Резуєва Є.В., з одного боку, та Відповідачем ОСОБА_1 , з іншого боку, 18.06.2023 через веб-сайту Позивача (https://credos.com.ua) укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1224-6397 продукту «CREDOS» (далі Кредитний договір), копія якого долучена до позовної заяви (а.с. 9-14). Цей Кредитний договір підписано Відповідачем із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) «А6419»; ідентифікуючі Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспортні дані, адреса місця проживання, електронна адреса, номер банківської карти ( НОМЕР_1 ) та названий одноразовий ідентифікатор) наведено в розділі 12 Договору (а.с. 14).

Наведеним спростовуються заперечення сторони Відповідача проти позову в частині щодо недолучення Позивачем договору № 4010 від 02.12.2019 (а.с. 68), оскільки предметом дослідження в цій справі є Кредитний договір № 1224-6397 від 18.06.2023, адже саме про цей договір йдеться у в позовній заяві та копія саме цього договору долучена до позовної заяви на підтвердження викладених у ній обставин.

За умовами зазначеного Кредитного договору від 18.06.2023 № 1224-6397 Кредитодавець (Позивач) відкриває для Позичальника (Відвідача) невідновлювальну кредитну лінію (пункт 2.1 Договору) на таких умовах:

загальний розмір кредиту (кредитного ліміту) 18 000,00 грн. (пункт 4.1 Договору);

строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит, 300 днів до 12.04.2024 (а не 21 день, як стверджується у відзиві представника Відповідача, що визначено в пункті 4.8 Договору);

стандартна процентна ставка 3,00 % за кожен день користування кредитом, при цьому нарахування процентів має здійснюватися на залишок неповернутої суми (пункт 4.6 Договору);

також у пункті 10.1 Договору як частину «Програми лояльності» передбачено можливість застосування знижених процентних ставок: 0,75 % за кожен день у перші 21 день першого базового періоду та 2,50 % за кожен день, що надається як знижка для заохочення Позичальника до сумлінного виконання умов Договору;

при цьому базовим періодом визначено 21 день це строк, проміжок часу, в останній день якого у Позичальника настає обов`язок сплатити відсотки по кредиту (пункт 1.1 Договору); тобто, йдеться про строк, встановлений сторонами Договору для внесення Позичальником (Відповідачем) платежів на погашення кредиту не раз на місяць, а раз на 21 день.

Надалі 03.07.2023 між названими вище сторонами була укладена Додаткова угода до згаданого Договору про відкриття кредитної лінії № 1224-6397, копія якої також долучена до матеріалів справи (а.с. 17-18). Ця Додаткова угода підписана Відповідачем із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) «А9484»; ідентифікуючі Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспортні дані, адреса місця проживання, електронна адреса, номер банківської карти ( НОМЕР_1 ) та названий одноразовий ідентифікатор) наведено в розділі 12 Додаткової угоди (а.с. 18); ці відомості є тотожними наведеним вище ідентифікуючим Відповідача відомостям у Договорі (а.с. 14).

За умовами цієї Додаткової угоди Кредитодавець (Позивач) зобов`язався в цей же день 03.07.2023 (пункт 2.2) надати Відповідачу додаткові грошові кошти в розмірі 1 000,00 грн. (пункт 2.1), підтвердивши також, що сума вже наданих Позичальнику на момент укладення Додаткової угоди коштів становить 18 000,00 грн. (пункт 1), загальна сума неповернутого кредиту 19 000,00 грн., а кількість днів, що залишається, становить 285 днів (пункт 3).

Також сторони у Додатковій угоді підтвердили чинність умов Кредитного договору (пункт 5) та одночасно підписали з тим же одноразовим ідентифікатором Відповідача Додаток до Додаткової угоди, в якому викладено таблицю обчислення загальної вартості кредиту, реальної процентної ставки та графік погашення платежів до 12.04.2024, тобто до визначеного пунктом 4.8 Кредитним договором строку завершення кредитування (а.с. 18-19), що наводився у рішенні вище.

Як вбачається із згаданого графіку платежів, для Відповідача було викладено дати і суми платежів на погашення кредиту, виходячи із загаданого вище, визначеного Кредитним договором базового періоду для сплати таких платежів у 21 день (звор.бік а.с. 18). Оцінка відповідності наведених у цьому Графіку сум платежів умовам Кредитного договору буде наведена судом далі під час оцінки заявленого до стягнення розміру заборгованості.

Виконання переказу кредитних коштів Відповідачеві у названі вище дні укладення основного Кредитного договору та Додаткової угоди до нього (відповідно 18.06.2023 у розмірі 18 000,00 грн. та 03.07.2023 у розмірі 1 000,00 грн.) підтверджується такими доказами:

копією виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 27.09.2024 за договором № б/н за період 18.06.2023 (а.с. 16), з якої вбачається, що на картковий рахунок ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , далі наводяться адреса місця проживання та відомості її паспорта громадянина України (всі ці відомості повністю збігаються з персональними даними Відповідача, наявними в справі і перевіреними судом у порядку статті 187 ЦПК України на стадії відкриття провадження в цій справі (а.с. 53), а також з ідентифікуючими відомостями Відповідача як Позичальника, зазначеними у згаданих вище Кредитному договорі від 18.06.2023 та Додаткові угоді до нього від 03.07.2023), номер карткового рахунку НОМЕР_3 (що відповідає номеру картки Позичальника, зазначеному в Кредитному договорі і Додатковій угоді) 18.06.2023 було перераховано грошові кошти у розмірі 18 000,00 грн. (а.с. 16);

копією виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 27.09.2024 за договором № б/н за період 03.07.2023 (а.с. 20), з якої вбачається, що на картковий рахунок ОСОБА_1 (наводяться персональні дані Відповідача, що так само повністю збігаються з персональними даними, наявними в справі та з ідентифікуючими відомостями Позичальника, зазначеними у Кредитному договорі та Додаткові угоді), номер карткового рахунку НОМЕР_3 (той самий, що наведено вище) 03.07.2023 було перераховано кошти у розмірі 1 000,00 грн. (а.с. 20);

а також додатково довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» () від 30.04.2024 № 4751 про успішне проведення (прийняття) 18.06.2023 коштів, перерахованих за допомогою платіжної системи «EasyPay», зокрема на картку НОМЕР_1 у розмірі 18 000,00 грн. (а.с. 15);

та довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (Позивача) з узагальненою інформацією щодо видачі коштів за Кредитним договором від 18.06.2023 № 1224-6397 через платіжну систему «EasyPay», а саме: 18.06.2023 у розмірі 18 000,00 грн. та 03.07.2023 у розмірі 1 000,00 грн. (а.с. 21).

При цьому суд бере до уваги як належні і допустимі докази кредитної заборгованості (докази перерахування Відповідачу кредитних коштів) названі вище дві виписки по картковому рахунку Відповідача за 18.06.2023 та за 03.07.2023, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14, від 17.12.2020 у справі№ 278/2177/15, від 30.11.2022 у справі 3 214/6975/15.

Такі висновки Верховного Суду і судова практика в цілому щодо врахування виписок по особових рахунках як належних і допустимих доказів є стабільною, оскільки ґрунтується на відповідних нормах фінансового законодавства України.

Так, у постанові від 15.05.2025 у справі № 488/3972/23 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. На підставі аналізу зазначених норм Верховний Суд у названій постанові виснував, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Крім того, у постанові від 12.12.2024 у справі № 298/825/15-ц Верховний Суд зазначив, що … «надані банком виписки за рахунками позичальника повинні бути досліджені судами з наданням оцінки у сукупності з іншими зібраними у справі доказами на предмет обставин видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку позивача, що було здійснено судом апеляційної інстанції. У свою чергу заявники не надали свого розрахунку, чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості, отже, відповідачами не спростований факт наявності та розміру заборгованості. Крім того, відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони, а суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає».

З огляду на це суд звертає також увагу на те, що сторона Відповідача, викладаючи заперечення проти позовних вимог у відзиві, не стверджувала і, відповідно, не спростовувала, що відповідний картковий рахунок не належить Відповідачу та/або що Відповідач не укладала згаданого вище Кредитного договору і Додаткової угоди, не отримувала коштів тощо. Усі заперечення сторони Відповідача в цій частині зводяться до незрозумілості змісту Кредитного договору та ненадання Позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження перерахування Відповідачу коштів.

Зважаючи на наведене та оцінюючи у сукупності надані стороною Позивача докази, що згадані у рішенні вище, суд вважає доведеним укладення Відповідачем Кредитного договору від 18.06.2023 та Додаткової угоди до нього від 03.07.2023, а також перерахування Позивачем на картковий рахунок Відповідача кредитних коштів двома платежами 18.06.2023 і 03.07.2023 у сукупному розмірі 19 000,00 грн. (18 000,00 грн. + 1 000,00 грн.).

Крім того, судом встановлено, що Відповідач періодично здійснювала часткову оплату на рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, що стверджено також стороною Відповідача у відзиві (звор.бік а.с. 77) та підтверджено доданим до позовної заяви Розрахунком заборгованості за Кредитним договором від 18.06.2023 № 1224-6397 за станом на 15.04.2025 (а.с. 22-25).

Аналізуючи відомості, викладені в згаданому Розрахунку заборгованості (а.с. 22-25), з урахуванням наведених вище умов кредитування (а.с. 9-14, 17-18), загальної вартості кредиту та графіку платежів на погашення кредитної заборгованості (а.с. 18-19), слід зробити такі висновки:

1) з урахуванням умов кредитування Відповідача та встановлених умовами Кредитного договору відсоткових ставок (0,75 %, 2,50 % та базова 3 %) Відповідач повинна була сплатити (повернути) Позивачеві через 300 днів строку кредитування (до 12.04.2024) 19 000,00 грн. на погашення заборгованості за «тілом» кредиту та 170 550,00 грн. за нарахованими відсотками, загалом 189 550,00 грн. (а.с. 18-19);

2) сума платежу, який Відповідач мала сплачувати кожен 21 день складав 11 970,00 грн. (у перший базовий період 11 520,00 грн. з огляду на первісну суму кредиту 18 000,00 грн., а не 19 000,00 грн.), що становить більш ніж на 50 % від «тіла» кредиту (а.с. 18-19);

3) при цьому суд, перевіряючи наведений розрахунок (графік) погашення Відповідачем кредитної заборгованості, дійшов висновку, що всупереч наведеним вище умовам пункту 4.6 Кредитного Договору, згідно з яким відсотки мали нараховуватись на залишок неповернутої суми, у графік платежів було одразу «закладено» розмір відсотків, розрахованих із повної суми наданого кредиту (а.с. 18-19) з огляду на таке:

базова ставка 3 % за кожен день від 19 000,00 грн. дорівнює 570,00 грн. на день;

розмір платіжу, що мав вноситись Відповідачем у базовий період (раз на 21 день) дорівнює 11 970,00 грн. (570 грн. х 21 день = 11 970 грн.);

сума процентів за 300 днів, виходячи з базової ставки 3 %, становить 171 000,00 грн. (570 грн. х 300 днів = 171 000 грн.), що відрізняється лише на 450,00 грн. від 170 550,00 грн., тобто від названої вище суми нарахованих відсотків, що зафіксовані у графіку платежів.

Таким чином, графік платежів включав визначення розміру платежів, які мала вносити Відповідач раз на 21 день, виходячи лише із суми нарахованих процентів, не передбачаючи погашення основної заборгованості («тіло» кредиту), при цьому фактично із застосуванням базової ставки 3 %, які до того ж нараховувались на «тіло» кредиту 19 000,00 грн., а не на залишок неповернутої суми кредиту;

4) з Розрахунку заборгованості (а.с. 22-25) вбачається, що проценти нараховувались у межах строку кредитування, тобто до 12.04.2024, після цієї дати у Розрахунку заборгованості у графа «Ставка %» та «Нараховано відсотків» значиться відповідно «0,00 %» і «0,00»;

5) з Розрахунку заборгованості (а.с. 22-25) вбачається, що Відповідач вносила кошти на погашення кредитної заборгованості шість разів, а саме: а саме: 08.07.2023 (21 день першого базового періоду) у розмірі 2 880,00 грн.; 01.08.2023 у розмірі 1 000,00 грн.; 05.08.2023 у розмірі 4 095,00 грн.; 09.08.2023 у розмірі 8 500,00 грн.; 10.08.2023 у розмірі 1 000,00 грн.; 18.08.2023 у розмірі 6 780,00 грн.

Загалом Відповідач здійснювала платежі у період з 18.06.2023 (день надання кредиту) до 18.08.2023 (день останнього платежу), тобто протягом 2 місяців (61 день), сплативши на погашення заборгованості за цей час загалом 24 255,00 грн. (сума перелічених вище платежів), про що зазначено також і у відзиві представника Відповідача (звор.бік а.с. 77);

6) через недостатність сум сплачених Відповідачем платежів визначеному графіком розміру платежів, тому всі перелічені платежі були зараховані Позивачем лише на погашення простроченої заборгованості за процентами, а не на «тіло» кредиту, що також підтверджено Розрахунком заборгованості (а.с. 22-25).

Таким чином, Відповідач не надала своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення її заборгованості за Кредитним договором згідно з умовами цього Договору, умовами Додаткової угоди до нього, а також графіку платежів. У зв`язку з цим Відповідач за станом на 15.04.2024 має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 152 665,00 грн., як наведено у позовній заяві, що складається з такого:

19 000,00 грн. прострочена заборгованість за «тілом» кредиту;

133 665,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Разом з тим, Позивачем застосовано до Відповідача умови «Програми лояльності» та акції під назвою «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості для споживачів фінансових послуг» (а.с. 26-28), списавши частково заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 76 920,00 грн., відтак заявивши до стягнення заборгованість за згаданим Договором у загальному розмірі 75 745,00 грн., що складається з такого:

19 000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом;

56 745,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Згідно з частиною першою статті 509, частиною першою статті 525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За визначеннями частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

При цьому за положеннями частин першої, другої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо ж сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості, а так само і порядок вчинення електронних правочинів, зокрема й кредитних договорів, тобто із застосуванням згаданих інформаційно-комунікаційних систем визначено Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтею 11 цього Закону.

За визначенням пунктів 5, 7 частини першої статті 3 названого Закону електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено можливість використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання електронного правочину. Таким електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 цього Закону).

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 названого вище Закону).

Отже, електронний підпис у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду, включаючи наведені представником Відповідача у відзиві, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, від 03.02.2023 у справі № 757/22453/20, від 29.05.2024 у справі № 545/1750/21).

Крім того, Верховний Судом неодноразово зазначалося на правильності ідентифікації (верифікації) відповідного суб`єкта електронної комерції (Позичальника за кредитним договором) в інформаційній системі з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти (зокрема, постанова від 31.01.2024 у справі № 671/1832/20).

Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, на яку посилається представник Відповідача у відзиві, обґрунтовуючи заперечення проти позову (а.с. 76-77) та в якій викладено висновки щодо договорів позики, що є також застосовними до кредитних договорів, зроблено висновок, що щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. При цьому Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушила умови Кредитного договору № 1224-6397, укладеного нею з Позивачем 18.06.2003, а також Додаткової угоди до цього договору від 03.07.2023, не виконала в повній мірі взяті на себе зобов`язання, а заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості відповідає розміру наданого Відповідачу кредиту (19 000,00 грн.) та процентам, нарахованим у межах строку кредитування (300 днів), розмір яких відповідає графіку платежів, але суперечить умовам їх нарахування, визначеним Кредитним договором, про що було зазначено вище у рішенні та що підтверджено належними і допустимими доказами.

Підстав для витребування за ініціативою суду та дослідження оригіналів електронних доказів судом не вбачається з огляду на наявність у матеріалах справи паперових копій цих доказів та відсутність обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу (зокрема, постанова Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20).

За таких наведених обставин та враховуючи неправильність, на переконання суду, розрахунку платежів за процентами, а також беручи до уваги значний розмір таких процентів, які Відповідач мала сплачувати за користування кредитом кожен базовий період у 21 день, при цьому кожен такий платіж перевищував 50 % розміру самого кредиту, а таких платежів мало бути внесено 15 разів), тому суд, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, який підлягає стягненню з Відповідача, виходить з такого.

Частиною третьою статті 509 ЦК України вимагається, щоб зобов`язання ґрунтувалося на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Слід також враховувати, що справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої цієї статті свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (зокрема, постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20).

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (зокрема, постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Статтею 3 ЦК України передбачено засади цивільного законодавства, до числа яких пункт 6 частини першої цієї статті відносить добросовісність певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (зокрема, постанова Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 449/1154/14).

У постанові від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 Верховний Суд виснував, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак:

по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України);

по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін;

по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

А враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними (постанова Верховного Суду від 08.0.2018 у справі № 552/2819/16-ц).

Таким чином, зважаючи на наведене та очевидну несправедливість умов кредитного договору про стягнення з Відповідача кожні 21 день платежів зі сплати відсотків, що значно, майже у дев`ять разів (170 550 / 19 000 = 8,98) перевищують розмір основної заборгованості, а одноразовий платіж перевищує половину такої основної заборгованості (11 970 ? 19 000), що очевидно порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдає шкоди споживачеві, а також беручи до уваги, що Позивач нарахував проценти і, відповідно, визначив суму регулярних платежів у базових періодах (21 день), без дотримання порядку нарахування процентів, визначеного пунктом 4.6 Кредитного договору, тобто на залишок неповернутої суми, нарахувавши одразу розмір таких платежів, виходячи з розміру кредиту, враховуючи також розмір вже сплачених Відповідачем коштів на погашення заборгованості (24 255,00 грн.), які суд за обставин цієї справи та встановлених правовідносин сторін вважає достатніми для оплати користування наданого Відповідачеві кредиту (24 255 грн. / 300 днів = 80,85 грн., що складає близько 0,5 % (0,425 %) за кожен день кредитування), тому суд дійшов висновку, що заявлений розмір заборгованості за відсотками не підлягає стягненню, а позов підлягає задоволенню частково у частині заборгованості основного зобов`язання («тіла» кредиту) у розмірі 19 000,00 грн.

Судові витрати Позивача зі сплати судового збору підлягають стягненню з Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі якщо за положеннями цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статей 3, 15, 16, 509, 525-527, 530, 534, 615, 626, 639, 1054, 1056-1 ЦК України, статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» та керуючись статтями 2-4, 12, 13, 124, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (; адреса місцезнаходження: б-р Лесі Українки, 26, офіс 407, м. Київ, 01133) заборгованість за Кредитним договором (Договором про відкриття кредитної лінії) від 18.06.2023 № 1224-6397 (з урахуванням умов Додаткової угоди до цього Договору від 03.07.2023) у розмірі 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (; адреса місцезнаходження: б-р Лесі Українки, 26, офіс 407, м. Київ, 01133) судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 607 (шістсот сім) грн. 54 (п`ятдесят чотири) коп.

Копії цього рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи зазначений строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. А. Макаренко