Справа № 473/1015/25
РІШЕННЯ

іменем України

"20" червня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив

у лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 6484 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.06.2021 року між ТОВ «Лінеура» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1998733, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Сума виданого кредиту: 2000,00 гривень; Дата надання кредиту: 06.06.2021 року; Строк кредиту: 28 днів; Валюта кредиту: UAH; Стандартна процентна ставка 1,90 % в день. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором загальний розмір заборгованості за Кредитним договором станом на 19.02.2022 року становить 6484 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2 000,00 гривень, прострочена заборгованість за процентами в розмірі 4484 грн.

24.12.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №02-2412201 від 24.12.2021 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 27 лютого 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

25 березня 2025 року представником позивача подано заяву про розподіл судових витрат, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 10 500 грн.

12 червня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки на нього поширюється пільга учасника бойових дій, яка передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказаним законом передбачено, що під час дії воєнного стану банки і кредитори не мають права нараховувати відсотки за користування кредитом, всі процентні нарахування виконанні з 24.02.2022 року і дотепер мають бути виключені з розрахунку боргу.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

06.06.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 1998733, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Сума виданого кредиту: 2000,00 гривень; Дата надання кредиту: 06.06.2021 року; Строк кредиту: 28 днів; Валюта кредиту: UAH; Стандартна процентна ставка 1,90 % в день. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором загальний розмір заборгованості за Кредитним договором станом на 19.02.2022 становить 6484 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2 000,00 гривень, прострочена заборгованість за процентами в розмірі 4484 грн..

Позичальник, в свою чергу, зобов`язувався повернути грошові кошти, надані у кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору.

Договір підписаний відповідачем в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором Т674. Крім того, суд визнає належним доказом довідку ТОВ «Лінеура Україна» про ідентифікацію відповідача при укладенні кредитного договору через мобільний телефон останнього з одноразовим ідентифікатором.

06.06.2021 року на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти у розмірі 2 000,00 грн., що підтверджується Довідкою від 04.03.2024 року виданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яка знаходиться в матеріалах справи.

24 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна » та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Відповідно до статей 1080, 1084 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.

Таким чином, судом встановлено, що у зобов`язанні, яке виникло щодо кредитного договору №1998733 від 06.06.2021, позичальником за яким є ОСОБА_1 , відбулась заміна кредитора ТОВ «Лінеура Україна» на ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до договору факторингу №02-24122001 від 24.12.2021.

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором за період з 06.06.2021-04.12.2024 загальний розмір заборгованості за Кредитним договором станом на 04.12.2024 становить 6484,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 2 000,00 гривень, прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 4484 грн. При цьому після переходу права вимоги до позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», яке відбулося 24 грудня 2021 року, останній не здійснював нарахування відсотків, пені, штрафів.

ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» 10.01.2022 року направило досудову вимогу на адресу відповідача щодо виконання зобов`язань за кредитним договором та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач не вчинив дії, направленої на погашення заборгованості, що стало підставою звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів передбачених законом.

Відповідного статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 526, 530, 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частинами першою та другою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 6статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" (зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно з пунктом 1статті 9 Закону України "Про споживче кредитування" кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Отже, суд приходить до висновку, що підписавши вище зазначений Кредитний договір за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови, що свідчить про волю відповідача на укладення такого договору.

Доказів, що спростовують висновки суду, стороною відповідача до суду не надано.

Щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту, а саме стягнення процентів за користування кредитом в сумі 4484 грн., то суд зазначає, що частково не погоджується з таким розрахунком.

Як зазначалося, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що позика надається строком 28 днів, тобто до 04.07.2021 року.

Умов про пролонгацію кредитного договору за ініціативою товариства, клієнта або про автопролонгацію Договір не містить.

Відповідно до Індивідуальної частини договору, який підписано відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора (електронного підпису), нарахування процентної ставки, поза межами дії договору не визначено. Крім того позивачем не надано розрахунку нарахування заборгованості за відсотками із зазначенням періоду нарахування та відсоткову ставку.

Таким чином, враховуючи, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється і в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, про що зазначено у Постанові Великої палати ВС від 28.03.2018 у справі №14-10цс18, вимоги позивача про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії Договору тобто після 04.07.2021 року , не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Вимоги, в порядку ст. 625 ЦК України, позивачем до ОСОБА_1 не заявлені.

Відтак, обґрунтованим є нарахування процентів за користування кредитом за договором №1998733 від 06.06.2021 року за період з 06.06.2021 року по 04.07.2021 року в розмірі 1064 грн. за процентною ставкою 1,90 % на добу (2000*1,90%*28 = 1064 грн., де 2 000,00 сума боргу, 1,90 % процентна на добу, 28 кількість днів).

Отже, з урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до часткового задоволення в сумі 3064 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що він має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , дата видачі посвідчення 09 серпня 2024 року, а тому на нього розповсюджуються пільги щодо не нарахування відсотків з 24.02.2022 року, що передбачено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв 24.02.2022, який продовжувався і діє на час розгляду справи.

В судовому засіданні було встановлено та підтвердилося матеріалами справи, що відсотки за користування кредитом було нараховані за період з 06.06.2021 року по 04.07.2021 року, заборгованість за кредитним договором, яку було нараховано відповідачу за кредитним договором виникла до набуття відповідачем статусу військовослужбовця, а тому в даному випадку на нього не може бути застосована ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Вирішуючи заяву представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне.

26 березня 2025 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву про стягнення із відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 500,00 грн. Просив заяву задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п.1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат, їхню пропорційність до предмета спору, а також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Отже, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 (справа №904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

До матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 р., акт про отримання правової допомоги від 24.03.2025 згідно з яким вказано послуги за: зустріч та консультацію щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та ОСОБА_1 в сумі 2 000,00 грн. (1 год.), складання та подання позовної заяви до суду (підготовка доказів, додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики в сумі 5 000,00 грн. (2,5 год.), інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи в сумі 3 000,00 грн. (1,5 год.), канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції в сумі 500,00 грн.; платіжну інструкцію №3 6915; рахунок №24.032025-14 від 24.03.2025 р. на оплату правничої допомоги на суму 10 500,00 грн.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.

Суд вважає, що супровід даної справи не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних, регулювання даної категорії справи здійснюється невеликим обсягом нормативно-правових актів, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлена представником позивача сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн. є завищеною і непропорційною до предмету спору.

Відтак, з урахуванням викладеного, складності цієї справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та критерію розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу розмір витрат, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, необхідно зменшити з 10 500,00 грн. до 3000,00 грн..

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, то суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з положень частин 1 та 3 (пункт 1) ст. 133ЦПК України, згідно яких судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» сплатило судовий збір в розмірі 2 422,40 грн., які просило стягнути із відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 47% від заявленої суми позовних вимог, то частковому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає і судовий збір, а саме в розмірі 1138,52 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд

ухвалив

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за Кредитним договором №1998733 від 06.06.2021 р. у розмірі 3064 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2 000,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 1 064 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» судові витрати у розмірі 4138,52 грн., які складаються з: 3 000,00 грн. - витрати на правову допомогу, 1138,52 грн. - сплачений судовий збір.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» код ЄДРПОУ 42228158, юридична адреса 04080 м. Київ, вул. Кирилівська буд. 82, офіс 7.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 .

Суддя М.М. Ротар