Справа № 562/1958/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2025 року Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі судді Чорного І.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

18 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_2 народження аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи з дня подачі заяви про видачу судового наказу в суд та до досягнення дитиною повноліття.

Дослідивши матеріали заяви про видачу судового наказу, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, зокрема: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Пунктом 4 ч. 3 ст.163 ЦПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч. 5 ст.183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. 1, п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимогстатті 163 цього Кодексута якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Як вбачається з матеріалів доданих до заяви, заявницею не зазначено обставини на яких ґрунтуються її вимоги, а саме: не зазначенні докази на підтвердження того, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні (довідка про склад сім`ї, акт з місця проживання, тощо).

Отже, факт проживання заявниці разом з дитиною не підтверджений, що позбавляє суд можливості перевірити наявність у заявниці права вимоги на стягнення аліментів, як у особи, з якою проживає дитина.

Оскільки, заявницею подано заяву про видачу судового наказу з порушенням вимогст. 163 ЦПК України, із якої не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, тому суд, вважає необхідним відмовити у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першоїстатті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 165, 166, 260, 261 ЦПК України, суддя

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків, а також для звернення до суду в порядку позовного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення.

Суддя І.А. Чорний