Справа №: 398/6190/24
провадження №: 2/398/748/25
"20" червня 2025 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Авраменка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,
представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вишнякова Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії в режимі відеоконференції, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Вишняков Д.О., звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну та моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, 3% річних та інфляційні втрати, а також понесені судові витрати, що складаються з виплат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.11.2023 року на 805 км + 100 м автодороги М-30 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі легкового автомобіля «BMW 5401», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та легкового автомобіля «MAZDA 3», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 ДТП відбулося внаслідок порушення відповідачем п. 13.1 ПДР України. В результаті ДТП автомобіль позивача отримав численні пошкодження, що призвело до матеріальної шкоди позивачу. Після ДТП було з`ясовано, що відповідач не має страхового полісу, а МТСБУ станом на дату подання позовної заяви до суду не виплатило позивачу жодної копійки, оскільки після лікування органи поліції не можуть встановити місцезнаходження відповідача та скласти відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, однак це не може впливати на законне право позивача на відшкодування матеріальної шкоди у судовому порядку. Відповідно до звіту про оцінку розміру матеріального збитку завданого власнику, позивач має матеріальний збиток у розмірі 333 446,12 грн. Крім того, внаслідок ДТП та пошкодження автомобіля позивачу також завдано і моральної шкоди. З урахуванням письмових додаткових пояснень, просив стягнути з відповідача шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, в зальному розмірі 393 717,02 грн, в тому числі: 333 446,12 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; 30 455,70 грн 3% річних; 9 815,20 грн інфляційні втрати; 20 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати, що складаються з виплат на професійну правничу допомогу.
Відповідач, належними чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не звяився, причини неявки не повідомив, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався, відзив на позов не подав.
Суд неодноразово повідомляв відповідача про розгляд справи, зокрема направленням судових повісток про виклик до суду, в судові засідання, призначені на 03.01.2025 року, 31.01.2025 року, 28.02.2025 року, 28.03.2025 року, 15.05.2025 року та 20.06.2025 року, надісланими за адресою місця проживання відповідача, що зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , рекомендованою поштовою кореспонденцією, разом з копією позовної заяви та додатками до неї, в яких було роз`яснено право відповідача, порядок та строки подання відзиву на позовну заяву. Однак поштові конверти, якими скеровувалась судова кореспонденція, повернуто до суду не врученими адресату з відміткою про відсутність відповідача за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку.
Відповідно до п. 2 ч. 7 та п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є таким, що про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи.
Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, з обставин викладених в позові. Додатково пояснив, що 19.11.2023 року на 805 км + 100 м автодороги М-30 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «BMW 5401», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «MAZDA 3», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . В довідці про дорожньо-транспортну пригоду, яка міститься в матеріалах справи, зазначені обставини пригоди та встановлено, що ДТП відбулося внаслідок порушення відповідачем п. 13.1 ПДР. З моменту вчинення ДТП по цей час ОСОБА_2 не притягнутий до адміністративної відповідальності в зв`язку тим, що його не розшукано та відповідно неможливістю органами поліції скласти відносно останнього адміністративні матеріали та направити їх до суду на розгляд. Однак це не звільняє відповідача від відповідальності за спричинену шкоду. Оскільки ОСОБА_2 не притягнуто до адміністративної відповідальності і у нього на момент ДТП була відсутня страховка, то МТСБУ відмовило позивачу в виплаті страхового відшкодування і він вимушений захищати свої права та інтереси в судовому порядку. В матеріалах справи маються всі необхідні докази на підтвердження вини відповідача у вчиненні ДТП. Відшкодування шкоди є беззаперечним правом, що не залежить від вини. Відповідачем не доведено, що ДТП сталось внаслідок непереборної сили. Моральна шкода спричинена позивачу самим фактом ДТП, та тим що під час ДТП в автомобілі перебували разом з ним дружина та малолітній син, які зазнали моральних страждань. Дійсно на момент ДТП та під час проведення оцінки номерний знак на автомобілі був різний, однак це пов`язано з тим, що після ДТП номерний знак НОМЕР_2 був переставлений на автомобіль дружини, а на автомобіль позивача було встановлено номерний знак НОМЕР_3 . Просить задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.
Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини.
Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 право власності на автомобіль «MAZDA 3», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , зареєстроване за позивачем з 10.07.2019 року.
В ході судового розгляду встановлено, що на момент ДТП номерний знак автомобіля «MAZDA 3», ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , мав номерний знак НОМЕР_2 , а станом на 29.11.2023 року номерний знак на автомобілі був змінений на НОМЕР_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , відповідно до якого право власності на автомобіль «MAZDA 3», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , зареєстроване за позивачем з 29.11.2023 року.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За приписами ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ст. 1188 ЦК України).
Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.
З матеріалів, наданих Відділенням поліції №7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області вбачається, що було проведено розшукові дії щодо виявлення місцезнаходження ОСОБА_2 для подальшого складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, однак встановити місце знаходження ОСОБА_2 для складання адміністративних матеріалів не надалось можливим.
Тобто, на цей час відсутнє рішення суду щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за наслідками ДТП.
У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі №641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.». Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі №441/756/18 та від 26 січня 2022 року у справі №465/674/19.
Зазначений висновок підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з фототаблицею та схемою, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відповідно до яких ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «BMW 5401», розпочав обгін автомобіля «MAZDA 3» та не впоравшись з керуванням, виїхав спочатку на ліве узбіччя, а потім знову на дорогу, де між автомобілями відбулось зіткнення.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що саме порушення відповідачем правил дорожнього руху призвело до ДТП, в результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та як наслідок завдання позивачу шкоди.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).
Листом №3-01б/4733 від 17.02.2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило про неможливість прийняття рішення про відшкодування шкоди ОСОБА_1 оскільки в МТСБУ відсутні документи необхідні для розгляду справи, зокрема рішення про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Оскільки, згідно зі Звітом №15-02-24 про оцінку розміру матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, складеного 12.02.2024 року ФОП ОСОБА_4 матеріальний збиток, завданий позивачу, як власнику транспортного засобу внаслідок ДТП, становить 333 446,12 грн та саме з вини відповідача відбулося ДТП, то вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, внаслідок ДТП, є обґрунтованими.
За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Суд враховує, що в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, транспортний засіб позивача отримав пошкодження, у зв`язку з чим він тривалий час не міг користуватися автомобілем, що потребувало він нього додаткових зусиль.
В той же час, позивачем не надано доказів, що у зв`язку з ДТП він та члени його сім`ї проходили лікування.
Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень, що є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку відповідача немайнової шкоди, що буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за отриману ним моральної шкоди.
Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих на суму матеріальної шкоди за період з дати ДТП до дати подання позову, суд зазначає наступне.
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.
Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №757/3725/15-ц.
У цій справі між позивачем та відповідачем договір про відшкодування шкоди не укладався та відповідне рішення суду не ухвалювалося. Доказів звернення до відповідача з вимогою сплати матеріальної шкоди позивачем не надано.
За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, тобто прострочення боржника (відповідача) не настало, то відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а відтак в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частинами 3, 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу до суду представником позивача подано такі письмові докази: договір про надання правової допомоги від 11 листопада 2024 року, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 23.05.2025 року, довідка про отримання коштів від 23.05.2025 року, відповідно до яких витрати на правничу допомогу становлять 14 000,00 грн.
При зверненні в суд із позовом підлягав сплаті судовий збір в розмірі 3 937,17 грн (393 717,02х1%), від сплати якого позивач звільнений на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Оскільки, позов задоволено частково, то з відповідача пропорційно до задоволених вимог (87,23%) підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 3 434,39 грн та на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 212,20 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 81, 141, 258, 259, 263 265, 268, 280 282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) матеріальну шкоду в розмірі 333 446 (триста тридцять три тисячі чотириста сорок шість) грн 12 коп та моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 ) судовий збір на користь держави в розмірі 3 434 (три тисячі чотириста тридцять чотири) грн 39 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 212 (дванадцять тисяч двісті дванадцять) грн 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 20 червня 2025 року.
Суддя О.В.Авраменко