ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

18 червня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Ковалевської Л.М., з участю секретаря судового засідання Омельчук С.А., розглянувши у підготовчому судовому засіданні у режимі відеоконференції клопотання представника відповідача про залишення позову без руху у цивільній справі за позовною заявою заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, Міністерства культури та стратегічних комунікацій України до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Інститут археології Національної академії наук України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , Фермерське господарство «ДОБРОБУТ-10» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

25 березня 2025 року Фастівським міськрайонним судом було відкрито провадження у справі за позовною заявою заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, Міністерства культури та стратегічних комунікацій України до ОСОБА_1 у порядку загального позовного провадження.

26.05.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Хомік Є.М. надійшло клопотання про залишення позовної заяви позивача без руху на підставі 185 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) та у зв`язку з набранням з 09.04.2025 чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-IX від 12.03.2025.

Обгрунтовуючи подане клопотання, представник відповідача зазначає, що прокурор у своїй позовній заяві зазначає про незаконність рішень Головного управління Держгеокадастру у Київській області, які були підставою для передачі спірних ділянок у власність первісних власників, які у даній справі залучені як требі особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

У зв`язку з цим прокурор вбачає підстави для скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірні ділянки з припиненням такого права, а також повернення земельних ділянок в категорію земель історико-культурного призначення.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Відповідач звертає увагу суду на необхідність попередньо встановити дійсну мету заявленого прокурором позову. Під час вирішення питання про віднесення заявленого позову до віндикаційного чи негаторного, які є різновидами способів захисту права власності, поняття володіння потрібно розглядати як складову змісту такого права у розумінні положень частини першої статті 317 Цивільного кодексу України.

Позивачем у цій справі є саме прокурор, який не є і не був власником спірного майна, а тому просить повернути спірні земельні ділянки державі в особі Київської обласної державної адміністрації, оскільки пряма вимога про витребування майна може бути заявлена виключно його власником.

На переконання відповідача, саме така позовна вимога підміняє собою недоступну прокуророві вимогу про витребування майна з незаконного володіння, оскільки також передбачає вилучення такого майна з володіння теперішнього власника та володільця та передачу у володіння Київської обласної державної адміністрації.

Про це свідчить факт державної реєстрації права власності на спірні ділянки за відповідачем, що у свою чергу, відповідно до висновків Верховного Суду, прямо вказує на перебування цих ділянок у володінні відповідача.

Відтак, зі змісту позовної заяви вбачається, що спір у цій справі є майновим і прямо пов`язаний з вилученням з власності та володіння приватної особи нерухомого майна, яке набуто нею у власність на підставі договорів купівлі-продажу, що згодом було визнано та підтверджено державою шляхом проведення державної реєстрації. Тобто метою звернення до суду з цим позовом є захист прав територіальної громади саме шляхом вилучення майна у добросовісного набувача.

Оскільки прокурор у своєму позові не зазначає про порушення норм законодавства з боку відповідача під час придбання спірного майна, а також враховуючи те, що відповідач володіє цим майном з 2018 року, її право власності було зареєстроване державою в 2018 році, с прокурор не заперечує проти добросовісності відповідача.

09.04.2025 набрав чинності Закон України № 4292-IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" (далі - Закон № 4292-ІХ).

Так, Законом № 4292-ІХ доповнено статтю 390 Цивільного кодексу України частиною п`ятою наступного змісту: "Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

На думку відповідача, пред`явлений прокурором позов за своїм змістом є віндикаційним позовом, метою якого є повернення земельних ділянок державі, що є тотожним витребуванню майна, а у з`язку з внесеними змінами до законодавства визначено, що постановлення рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади поставлено в залежність від попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду.

Крім того, на думку відповідача прокурором не вірно розраховано та сплачено судовий збір за пред`явлену майнову вимогу у позовній заяві.

У прохальній частині поданого клопотання, представник відповідача просить суд:

1. Залишити без руху позовну заяву заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, Міністерства культури та стратегічних комунікацій України до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Інститут археології Національної академії наук України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , Фермерське господарство «ДОБРОБУТ-10» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

2. Встановити прокурору спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- надання суду оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки) земельних ділянок з кадастровими номерами :02:004:0083 площею 20 га, та :01:001:0066 площею 2 га, здійсненої в порядку, визначеному законом, чинну на дату подання позовної заяви;

- надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості земельних ділянок з кадастровими номерами :02:004:0083 площею 20 га, та :01:001:0066 площею 2 га, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) яких здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви;

- надання суду доказів доплати судового збору у встановлених законом розмірі та порядку.

12.06.2025 через систему «Електронний суд» прокурором подані заперечення на заяву про залишення позову без руху, відповідно до яких зазначає, що звертаючись з вказаним позовом до суду, прокурором пред`явлено позов про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власником земельними ділянками історико-культурного призначення, які згідно закону не можуть передаватись з державної власності у приватну.

Стосовно випадків незаконного зайняття земель історико-культурного призначення Верховний суд неодноразово вказував на ефективність та правомірність негаторного позову про повернення земельної ділянки як способу захисту.

Відчуження з державної власності земельної ділянки, на якій розташовані пам`ятки археології, фактично унеможливлює здійснення державою права користування та розпорядження цими пам`ятками археології, у зв`язку з невіддільністю пам`ятки археології від земельної ділянки, на якій вона розташована.

З огляду на викладене ефективним способом захисту порушеного права держави є вимога про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання презумпційного власника повернути її законному (титульному) власнику, яким є держава Україна в особі Київської обласної державної адміністрації.

13.06.2025 представники відповідача у підготовчому судовому засіданні вимоги клопотання підтримали та надали відповідні пояснення.

Прокурор та представник Міністерства культури та стратегічних комунікацій України у підготовчому судовому засіданні просив суд, відмовити у задоволенні заяви представника відповідача Хомік Є.М. про залишення позову без руху.

Суд, вислухавши позиції представників сторін, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступних висновків.

В провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області знаходиться судова справа № 381/1187/25 за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, Міністерства культури та стратегічних комунікацій України до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Інститут археології Національної академії наук України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інші про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В подальшому, від представника відповідача через електронний суд надійшла заява 26.05.2025 про залишення позову без руху на підставі 185 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) та у зв`язку з набранням з 09.04.2025 чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-IX від 12.03.2025.

На думку відповідача, пред`явлений прокурором позов за своїм змістом є віндикаційним позовом, метою якого є повернення земельних ділянок державі, що є тотожним витребуванню майна, а у з`язку з внесеними змінами до законодавства визначено, що постановлення рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади поставлено в залежність від попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду.

Крім того, на думку відповідача прокурором не вірно розраховано та сплачено судовий збір за пред`явлену майнову вимогу у позовній заяві.

Отже, позовні вимоги прокурора фактично направлені на повернення спірних ділянок державі в особі Київської обласної державної адміністрації, а тому сторона відповідача вважає, що позов за своїм змістом є віндикаційним позовом.

Щодо незастосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» в частині умов та порядку компенсації органом державної влади добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, суд звертає увагу на наступне.

09 квітня 2025 набрав чинностіЗакон України № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (далі - Закон № 4292-ІХ).

Так, Законом № 4292-ІХ доповнено статтю 390 Цивільного кодексу України частиною п`ятою наступного змісту:

«Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначенихЗаконом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеномузаконом, чинна на дату подання позовної заяви».

Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом другим такого змісту:«У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Частину другустатті 185 ЦПК Українидоповнено абзацом третім такого змісту: «Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму».

Проте, у даному випадку, звертаючись з вказаним позовом до суду, прокурором визначено предмет позову-матеріально-правову вимогу до відповідача, а саме про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власником земельними ділянками історико-культурного призначення.

Стосовно випадків незаконного зайняття земель історико-культурного призначення Верховний суд неодноразово вказував на ефективність та правомірність негаторного позову про повернення земельної ділянки як способу захисту.

Зокрема, Верховний суд у постанові від 17.05.2023 у справі № 748/1335/20 визначив, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на яких розташовані пам`ятки археології (перехід до них права володіння цими землями), є неможливим. Розташування таких земель вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця. Відтак зайняття земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на якій розташовані пам`ятки археології може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, вимагаючи повернути таку ділянку.

Крім того, Верховний суд у постановах від 22.05.2019 у справі № 751/1776/17, від 17.04.2024 у справі № 922/1412/22, від 18.06.2024 у справі 922/1976/22, ухвалених у подібних правовідносинах, зазначає, що статтею 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" гарантовано право державної власності на пам`ятки археології.

Відчуження з державної власності земельної ділянки, на якій розташовані пам`ятки археології, фактично унеможливлює здійснення державою права користування та розпорядження цими пам`ятками археології, у зв`язку з невіддільністю пам`ятки археології від земельної ділянки, на якій вона розташована.

З огляду на викладене ефективним способом захисту порушеного права держави є вимога про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання презумпційного власника повернути її законному (титульному) власнику, яким є держава Україна в особі Київської обласної державної адміністрації.

З урахуванням вищевикладеного, а також з урахуванням змін, внесених до ст.ст. 164, 390, 391 ЦК України вбачається, що прокурор в даному випадку звернувся до суду за захистом порушених прав держави обравши один із способів захисту речових прав, а саме усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина 2 статті 152 ЗК України), а не витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України).

Отже вищевказані зміни до цивільного законодавства не повинні застосовуватися до даних правовідносин.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У разі, якщо із закону прямо випливає неправомірність/незаконність набуття права власності, останнє не підлягає вирішенню за позовними вимогами про оспорювання набуття права власності (у спорі про законність набуття права власності).

Незаконність набуття права власності встановлюється судом, коли можливий спір про правовий титул, який за законом міг належати як позивачеві так і відповідачеві. У разі прямої заборони закону такий спір неможливий.

Тобто, суд встановлює незаконність набуття права власності, вирішує спір про право власності, у всіх випадках, крім випадків, коли така незаконність прямо не випливає із закону. Можна навіть вважати, що у цих випадках спір відсутній, тому й не може бути присудження в резолютивній частині.

Якщо неправомірність набуття права власності прямо випливає із закону (ч. 2 ст. 328 ЦК), слід вважати, що право володіння так само належить власнику, а неможливість набуття володіння, так само прямо випливає із закону. Результат буде такий самий: повернення через негаторні вимоги.

В таких випадках, навіть державна реєстрація не матиме значення підтвердження права володіння, яке «унеможливлює витребування», наприклад., поза строками позовної давності.

Коли встановлено, що неправомірність набуття права власності прямо випливає із закону (ч. 2 ст. 328 ЦК), слід вважати, що неможливість набуття володіння, так само прямо випливає із закону, тому не є ні предметом спору, ні предметом доказування.

Щодо позиції сторони відповідача відповідача про невірність розрахунку судового збору, слід зазначити наступне.

Відповідач зазначає, що розрахунок судового збору виконано прокурором на підставі нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, тоді як необхідно застосовувати експертно-грошову оцінку.

Суд звертає увагу, що відповідно до положень пп.1, 2 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та за подання позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривні.

Верховний Суд в ухвалах від 30.04.2024 у справі №906/283/22, від 02.06021 у справі №201/2956/19, від 06.08.2021 у справі №308/6261/16-ц та від 11.06.2021 у справі №372/453/19 зазначає, що вартість земельної ділянки визначається нормативною грошовою оцінкою, відбувається шляхом отримання відомостей (витяг/довідка) з Державного земельного кадастру даних про таку оцінку вартості та сума судового збору за подання позовної заяви про витребування земельної ділянки має розраховуватись від нормативної грошової оцінки.

Відповідно до витягу № НВ -024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0083 складає 683355,21 гривень, а земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0066 42019,45 гривень (вартість двох земельних ділянок складає 725374,66 гривень).

Позов прокуратури містить дві вимоги немайнового характеру про скасування рішень про реєстрацію права власності на земельні ділянки та одну вимогу майнового характеру- про повернення земельних ділянок, отже враховуючи положення вказаного Закону сума судового збору відповідає наступному розрахунку 725374,66*1,5/100 % + 3028+3028= 16936,62 гривень.

Таким чином відомостей (витяг/довідка) з Державного земельного кадастру даних про таку оцінку вартості та сума судового збору за подання позовної заяви про витребування земельної ділянки має розраховуватись від нормативної грошової оцінки.

Отже, суд відхиляє вимогу відповідача про надання позивачу (прокурору) додаткового часу або усунення недоліків у позовній заяві. Суд вважає, що подана позовна заява відповідає вимогам законодавства та не потребує додаткових дій з боку прокурора.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що відсутні підстави для залишення позову прокурора без руху, оскільки останнім при зверненні до суду дотримані у повному обсязі вимоги ст.. 175,177 ЦПК України, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання сторони відповідача.

Керуючись статтями 42, 43, 48, 175, 177, 183, 185, 188, 259, 260 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без руху у цивільній справі за позовною заявою заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, Міністерства культури та стратегічних комунікацій України до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Інститут археології Національної академії наук України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , Фермерське господарство «ДОБРОБУТ-10» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя Л.М.Ковалевська