Справа №710/858/25
Номер провадження 2-з/710/8/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

17.06.2025 м. Шпола

Суддя Шполянського районного суду Черкаської області Побережна Н.П., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Оріон» про розірвання договору найму (оренди),

ВСТАНОВИВ:

16.06.2025 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов.

Предмет позову: розірвання договору найму (оренди) земельної ділянки площею 2,6090 га, що розташована в адмінмережах Матусівської ОТГ, кадастровий №:02:001:0102 та належить ОСОБА_1 .

Позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить до вирішення справи по суті вжити заходи забезпечення позову шляхом:

-накласти арешт на земельну ділянку площею 2,6090 га у тому числі рілля, що розташована в адмінмережах Матусівської ОТГ, кадастровий №:02:001:0102 та належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

-заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також будь яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам, вчиняти будь які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 2,6090 га у тому числі рілля, що розташована в адмінмежах Матусівської ОТГ, кадастровий №:02:001:0102 та належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Заява мотивована тим, що позивачу належить на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 2,6090 га кадастровий номер :02:001:0102. 27.07.2020 позивач та Селянське (фермерське) господарство «Оріон» уклали договір оренди землі на 20 років, однак відповідач своїх зобов`язань за договором за 2023, 2024 не дотримувався, оскільки несвоєчасно вносив орендну плату за користування земельною ділянкою, що в свою чергу є підставою для припинення договору оренди землі. Внаслідок невиконання умов договору позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору найму (оренди).

Однак, законом від 02.05.2023 №3065-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання вчинення нотаріальних та реєстраційних дій при набутті прав на земельні ділянки» внесені зміни до ч. 5 ст. 93 Земельного кодексу України, цю норму викладено у новій редакції: «Право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу (іпотеку) її користувачем без погодження з власником такої земельної ділянки, крім земельних ділянок державної, комунальної власності у випадках, визначених законом. Відчуження, передання у заставу (іпотеку) права оренди земельної ділянки здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюється відчуження або на користь якої передається у заставу (іпотеку) право оренди землі. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права оренди землі у порядку, передбаченому законодавством».

Отже, законодавством фактично вказано на право відчуження права оренди та передачу в іпотеку користувачем земельної ділянки без згоди власника земельної ділянки.

Тому для позивача, як власника земельної ділянки, є ризики, що орендар почне вчиняти дії по відношенню до орендованої земельної ділянки без його відома і дозволу.

Заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими Позивачем вимогами, так як вартість майна, за яке клопоче Позивач вжиття заходів забезпечення не перевишує суму заборгованості в розмірі 30000,00 грн, яка виникла у Відповідача перед Позивачем. Як вбачається із договору оренди землі нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 84528,70 грн.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову, такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.06.2021 у справі № 308/8567/20.

Заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом (п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України,).

За змістом п.п.1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до положень ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обгрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також необхідність запобігти порушенню прав третіх осіб у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При встановлені зазначеної відповідності слід врахувати, що суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2020 у справі № 504/1028/16-ц (провадження № 61-46750св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Судом установлено, що між сторонами виник спір та його предметом є розірвання договору оренди землі, кадастровий номер :02:001:0102, укладений 27.07.2020 між ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством «Оріон», з підстав несплати орендної плати за 2023 та 2024 роки.

Обґрунтованість вимог позивача та наявність або відсутність підстав для їх задоволення підлягає встановленню під час судового розгляду.

За даними витягу з Державного реєстру речових прав №327511139 від 30.03.2023, 27.03.2023 зареєстроване право оренди земельної ділянки :02:001:0102 за Селянським (фермерським) господарством «Оріон» строком на 20 років.

Надання законодавцем можливості відчужувати право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення без згоди власника земельної ділянки (ч.5 ст. 93 Земельного кодексу України), шляхом укладення відповідного договору, який у подальшому є підставою для державної реєстрації переходу права оренди землі у порядку, передбаченому законодавством, на думку суду утруднить виконання рішення суду про можливе задоволення позовних вимог позивача, оскільки право оренди спірної земельної ділянки фактично перейде до третьої особи, а отже істотно ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, з урахуванням співмірності заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви.

На підставі викладеного та керуючись нормами ст.ст.149, 150 -153, 157, 258, 260, 353-355 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також будь яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам, вчиняти будь які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 2,6090 га у тому числі рілля, що розташована в адмінмежах Матусівської ОТГ, кадастровий №:02:001:0102 та належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана Черкаському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років, починаючи з дня ухвалення.

Суддя Н. П. Побережна