Справа №752/6238/24
Провадження №2-з/752/130/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кордюкова Ж.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради про зобов`язання демонтувати (знести) об`єкт будівництва.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення вищезазначеної позовної заяви до набрання судовим рішення законної сили шляхом заборони ОСОБА_2 та/або будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам вчиняти будь-які будівельні, підготовчі та монтажні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером :79:241:0190, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Необхідність застосування заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що ухвалою суду від 02.05.2024 у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Проте чинний ЦПК України не містить заборони на повторне звернення учасника справи із заявою про забезпечення позову, тому заява про забезпечення позову подається повторно.

Основним предметом позову є вимога зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати (знести) об`єкт будівництва на земельній ділянці з кадастровим номером :79:241:0190 за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою позову є здійснення нового будівництва під виглядом реконструкції, оскільки відповідач отримав дозвільні документи на реконструкцію існуючого житлового будинку площею 23 кв.м, проте фактично виконується нове будівництво без наявності дозволу на зведення абсолютно нової будівлі.

Має місце порушення містобудівних умов та обмежень, будівництво ведеться з істотними відхиленнями від містобудівних умов та обмежень, перевищено відсоток забудови, фактичний відсоток забудови ділянки становить 58,4%, що перевищує максимально допустимий показник 50%, перевищення щільності населення (розрахункова щільність населення на ділянці складатиме 1216 осіб/га, що більш ніж в одинадцять разів перевищує норматив у 52 особи/га; не дотримані відстані до суміжної ділянки (відстань від новобудови до межі його ділянки складає від 1,94 м до 3,19 м, а до його житлового будинку складає 6,26 м, що менше мінімально допустимих норм, встановлених ДБН).

Відповідач умисно занизив клас наслідків (відповідальності) об`єкта, у повідомленні про початок робіт вказаний клас наслідків СС1 (незначні наслідки), однак експертизою підтверджено, що об`єкт будівництва фактично належить до класу СС2 (середні наслідки), що було зроблено для уникнення здійснення відповідачем обов`язкової експертизи проектної документації, що є наданням неправдивої інформації державному органу.

Будівництво не відповідає цільовому призначенню земельної ділянки, яка призначена для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, але за своїми характеристиками (площа 1950 кв.м, кількість поверхів три поверхи та мансарда) та комерційною діяльністю (укладання попередніх договорів продажу квартир) новостворюваний об`єкт є багатоквартирним будинком, готелем або офісним центром, а не індивідуальним садибним будинком.

Порушуються правила добросусідства та завдається шкоди його майну, внаслідок будівельних робіт відбулася деформація стін будинку позивача, з`явилися тріщини на стінах, укосах та підлозі, зруйновано паркан, пошкоджено каналізаційний колодязь та асфальтове покриття дороги; не дотримується відстань між будівлями, створюється загроза пожежної безпеки та порушуються норми інсоляції (затінення) його житлового будинку. Підключення великої будівлі до існуючих мереж приватного сектору, які не розраховані на таке навантаження, призведе до перебоїв з електро- та водопостачанням у позивача та інших сусідів.

Після відкриття провадження у справі з`явилися нові важливі документи та докази, які підтверджують, що фактично відбувається нове будівництво. Будівництво ведеться з порушенням містобудівної документації та порушує суспільні інтереси.

Після відкриття провадження у справі йому стали відомі додаткові фактори, що свідчать не лише про незаконність відповідного будівництва, а і про невідворотні наслідки, якщо воно продовжиться.

Просив врахувати, що необхідність зупинення будівництва узгоджується з практикою національних судів та ЄСПЛ.

Розглянувши заяву, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 є співвласником будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :79:241:0135.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :79:241:0190.

Відповідач здійснює будівництво на цій земельній ділянці.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Оцінюючи доводи, наведені позивачем щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову, суд відзначає наступне.

Позивач обґрунтовує звернення до суду з вимогою застосувати заходи забезпечення позову, оскільки після відкриття провадження у справі сталі відомі нові докази, які підтверджують, що фактично відбувається нове незаконне будівництво з порушенням містобудівної документації та порушуються суспільні інтереси. Зазначене свідчить також про невідворотні наслідки, якщо будівництво продовжиться.

Суд зауважує, що під час розгляду цього клопотання суд не може оцінювати правомірність або протиправність дій відповідача під час здійснення будівництва, оскільки така оцінка може бути надана судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності доказів у їх сукупності, що буде здійснено під час вирішення спору по суті.

Фактично у заяві про забезпечення позову позивачем викладені доводи, ідентичні тим, якими обґрунтовані позовні вимоги з посиланням на докази здобуті під час підготовчого провадження.

Суд звертає увагу, що позивачем не наведені нові обставини, які не були враховані судом при вирішенні питання про відмову в забезпеченні позову.

Суд зауважує, що сам по собі факт здійснення відповідачем будівельних робіт на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :79:241:0190, яке може стосуватися прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що такі будівельні роботи є очевидно протиправними, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку під час розгляду справи по суті.

Суд вважає, що заборона будівництва на земельній ділянці особі, яка є її власником, є непропорційним обмеженням її прав, доки не встановлено, що таке будівництво здійснюється з порушеннями.

При цьому суд відхиляє посилання позивача на судові рішення Верховного Суду та ЄСПЛ, оскільки вони не є релевантними та довільно трактуються позивачем на свою користь з огляду на його бажання застосувати заходи забезпечення позову.

Суд вважає, що позивач не довів існування обставин, які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення судового рішення у справі.

З огляду на вказане суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153-154, 258-261, 263, 353, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задвлоленні заяви про забезпечення його позову до ОСОБА_2 , третя особа Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про додержання правил добросусідства та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена 23.06.2025.

Суддя Ж. І. Кордюкова