Справа № 495/4143/21
№ провадження 2-з/495/30/2025
УХВАЛА

про відмову у задоволені заяви

"19" червня 2025 р. м. Білгород - Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області, у складі головуючого одноособово судді Прийомовою О.Ю.,

За участю секретаря Дарій О.М.,

розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "ШОР ХАУС", про стягнення боргу за договором позики із заставними забезпеченнями

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "ШОР ХАУС", про стягнення боргу за договором позики із заставними забезпеченнями.

17 червня 2025 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд заборонити проводити будь які реєстраційні дії, (реєстрація речових прав, передача в заставу, іпотеку, оренду, тощо), щодо нерухомого майна, а саме: земельної ділянки кадастровий номер: :01:002:0076 (земельна ділянка перебуває на території Миколаївської сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 19,80 га, до ухвалення остаточного рішення по дійсній справі № 495/4143/21.

У своїй заяві зазначає, що позовні вимоги обґрунтовані наявністю укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики від 07.12.2005 року, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 отримані у борг гроші в розмірі сім мільйонів чотириста сорок вісім тисяч триста двадцять грн.

Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 серпня 2021 року у дійсній справі було затверджено умови мирової угоди.

Після підписання мирової угоди, її затвердження судом, позивач ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, набувши титул власника на спірне майно на підставі рішення суду.

На даний час ухвала Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 серпня 2021 року у дійсній справі № 495/4143/21 скасована Одеським апеляційним судом, отже фактичне титульне право ОСОБА_1 на належну їй земельну ділянку скасоване та відповідач ОСОБА_2 не має можливості здійснити державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за собою.

Відповідач ОСОБА_2 через наявність боргових зобов`язань перед третіми особами був позбавлений належного йому майна, що в цілому підвищує ризик несплатепроможності останнього.

Зазначені обставини дають обґрунтовані обставини вважати, що відповідач ОСОБА_2 може не виконати потенційне судове рішення про стягнення боргу на користь ОСОБА_1 або виконання такого рішення буде ускладнено, на підставі вищевикладеного він і звернувся з відповідною заявою до суду.

Суд розглядає заяву без повідомлення учасників справи, що відповідає положенню ч.1 ст. 153 ЦПК України, відповідно до якої заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Матеріалами справи встановлено, що в провадженні Білгород Дністровського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "ШОР ХАУС", про стягнення боргу за договором позики із заставними забезпеченнями.

02 листопада 2021 Ухвалою судді Анісімової Н.Д. провадження у зазначеній справі було відкрито.

18 серпня 2021 року Ухвалою суду, суддя Анісімова Н.Д., визнано мирову угоду, укладену 06 серпня 2021 року, між сторонами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики із заставним забезпеченням, за умовами якої:

1. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Київським РВ ОМУ МВС України в Одеській області 29.09.2007 року, передає в рахунок погашення боргу в розмірі 269 600 тисяч доларів США (сім мільйонів чотириста сорок вісім тисяч триста двадцять гривень 08 копійок) за договором позики від 07.12.2005 року, в порядку ст. 600 Цивільного кодексу України, а ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Білгород-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області 31.03.2003 року, приймає у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0076 (земельна ділянка перебуває на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на земельну ділянку на підставі ухвали Київського районного суду (справа №2-1896 від 21.02.2005 року) м. Одеси загальною площею 19,80 га.

Визнати право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0076 (земельна ділянка перебуває на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на земельну ділянку на підставі ухвали Київського районного суду (справа №2-1896 від 21.02.2005 року) м. Одеси загальною площею 19,80 га на ОСОБА_1 , що проживає 67753, РНОКПП: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , паспорт серія НОМЕР_4 , Білгород-Дністровського району, Одеської області.

2. ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Білгород-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області 31.03.2003 року заявляє, що з моменту підписання та затвердження даної Мирової угоди Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області та у випадку її належного виконання, не матиме жодних майнових претензій до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ,, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 29.09.2007 року.

3.У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб (ч. 1 ст. 207 ЦПК України).

4.Сторони стверджують, що ця Мирова угода не суперечить їх інтересам та не порушує їх майнових чи немайнових прав, а також прав будь-яких третіх осіб.

5.Сторони стверджують, що наслідки закриття провадження по справі, передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України, їм відомі та зрозумілі.

6.Дана мирова угода складена у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких зберігається в матеріалах цивільної справи, а два інші передаються сторонам, які підписали Мирову угоду.

7.Добровільність складання цієї Мирової угоди позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 скріпили власноручними підписами.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики із заставним забезпеченням було закрито, у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди і визнанням її судом.

20 квітня 2023 року Постановою Одеського апеляційного суду, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Шор Хаус» - задоволено частково, ухвала Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 серпня 2021 року скасована, а цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики із заставним забезпеченням направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 05.06.2023 головуючою суддею визначена суддя Прийомова О.Ю.

09 червня 2023 року Ухвалою суду вказана справи прийнята до провадження судді з призначенням підготовчого розгляду справи.

16 липня 2024 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду відмовлено у визнання мирової угоди, укладеної 06 серпня 2021 року між сторонами по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Шор Хаус» про стягнення боргу за договором позики із заставним забезпеченням та продовжений розгляд справи.

17 червня 2025 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд заборонити проводити будь які реєстраційні дії, (реєстрація речових прав, передача в заставу, іпотеку, оренду, тощо), щодо нерухомого майна, а саме: земельної ділянки кадастровий номер: :01:002:0076 (земельна ділянка перебуває на території Миколаївської сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 19,80 га, до ухвалення остаточного рішення по дійсній справі № 495/4143/21.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 151 ЦПУ України, заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Як вказав у своїй постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18 (провадження № 61-38051св18) Верховний Суд, обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття таких заходів призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб.

При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 липня 2022 року в справі № 910/8482/18 (910/4866/21) вказано, що:

«під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору; подібні правові позиції викладено у постановах Верховного суду від 14 серпня 2018 року у справі № 916/10/18, від 13 жовтня 2020 року у справі №917/273/20, від 16 лютого 2021 року у справі №910/16866/20, від 09 червня 2021 року у справі №10/5026/290/2011(925/1502/20); при цьому такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "ШОР ХАУС", про стягнення боргу за договором позики із заставними забезпеченнями.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі №910/12404/21).

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Суд звертає увагу, що сам представник позивача у своїй заяві про забезпечення позову, зазначає, що земельна ділянка, відносно якої він просить заборонити проводити будь які дії не належить ані позивачу, ані відповідачу, не зазначає хто в теперішній час є власником зазначеної земельної ділянки, чи залучений він учасником даної справи, а тому такі заходи забезпечення позову будуть порушувати його права і інтереси.

Крім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Разом з тим, заява позивача про забезпечення позову обґрунтована лише припущеннями щодо можливих дій останнього без зазначення обставин, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення його позовних вимог про стягнення боргу.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що представником позивача не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами, що обраний позивачем вид забезпечення позову буде співмірним із заявленим позовом; враховуючи, що заявником не наведено належного обґрунтування твердження, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання можливого майбутнього рішення суду про задоволення позову, будь-яких відповідних доказів не надано, не зазначений власник земельної ділянки, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для забезпечення даного позову шляхом заборони проводити будь які реєстраційні дії, (реєстрація речових прав, передача в заставу, іпотеку, оренду, тощо), щодо нерухомого майна, а саме: земельної ділянки кадастровий номер: :01:002:0076 (земельна ділянка перебуває на території Миколаївської сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 19,80 га, до ухвалення остаточного рішення по дійсній справі № 495/4143/21.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За умовами ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Таким чином, проаналізувавши зміст позовних вимог, розглянувши заяву про забезпечення позову, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з предметом спору, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд вважає за необхідне в її задоволені - відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 258, 260, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволені заяви представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "ШОР ХАУС", про стягнення боргу за договором позики із заставними забезпеченнями відмовити.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складений 19 червня 2025 року.

СУДДЯ: