Справа № 397/1177/24
Провадження №2/405/1381/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року Подільський районний суд міста Кропивницького в складі:

головуючого-судді Іванової Л.А.

при секретарі Нетесі С.М.

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому цивільну справу № 397/1177/24 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області (Кіровоградська область, Кропивницький район, селище Олександрівка, вул. Незалежності України, 78) про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, в якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також, стягнути з ОСОБА_2 на свою (позивача ОСОБА_1 ) користь аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що від фактичних шлюбних відносин з відповідачем ОСОБА_2 у них народилася спільна дитини син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому вони вирішили узаконити шлюбні відносини, у зв`язку з чим 12 квітня 2024 року зареєстрували шлюб. Однак, протягом останнього часу відповідач повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків та в добровільному порядку не бажає ні спілкуватися з сином, ні утримувати його. Відповідач ОСОБА_2 жодним чином не намагається найти взаємозв`язок з дитиною, не переймається його станом здоров`я, розвитком, не допомагає у здобутті освіти та не надає необхідного виховання, на підставі чого всі обов`язки та питання щодо виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирішуються ним (позивачем) особисто та його (позивача) матір`ю ОСОБА_4 , 1948 року народження, без участі та підтримки відповідача ОСОБА_2 . Крім того, позивач вказав, що постійно піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його виховання, навчання, здійснює підготовку до самостійного життя, забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом. Також він постійно спілкується з дитиною, намагається забезпечити його життя гармонією та добробутом, навіть за відсутності матері, яка не проявляє зацікавленості в подальшій долі сина. Крім того, зазначив, що відповідно до нотаріально завіреної заяви від 16.08.2024 року, відповідач ОСОБА_2 з власної волі відмовилася від своїх батьківських прав на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Більш того, у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 веде відокремлений спосіб життя, проживає за кордоном та не бажає мати з ним (позивачем) жодних відносин, вона звернулася до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про розірвання шлюбу, при цьому, жодних намірів спілкуватися з дитиною відповідач не має. Таким чином, поведінка відповідача ОСОБА_2 відносно сина є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів.

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2024 року дану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Ленінського районного суду м. Кіровограда, на підставі ч. 1 ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 жовтня 2024 року прийнято до розгляду зазначену позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження по даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання з викликом в судове засідання учасників справи. Надано учасникам справи процесуальний строк для подання заяв по суті справи.

Крім того, зазначеною ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року зобов`язано Орган опіки та піклування Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області подати до суду письмовий висновок органу опіки та піклування Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області щодо розв`язання спору у зазначеній цивільній справі.

06 березня 2025 року на виконання ухвали суду від 17 жовтня 2024 року Органом опіки та піклування Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області за вх. №6490 подано висновок органу опіки та піклування Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 26.08.2024 року №1951/02.2-12.

Ухвалою суду від 17 квітня 2025 року підготовче провадження по даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

При цьому, у зв`язку з набранням 25 квітня 2025 року чинності Законом України від 26.02.2025 № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, зокрема, змінено найменування Ленінського районного суду міста Кіровограда на Подільський районний суд міста Кропивницького.

Під час судового розгляду справи по суті:

Ухвалою Подільського районного суду міста Кропивницького від 24 червня 2025 року зазначену позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, - залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтримав з підстав зазначених в позові, просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що з відповідачем ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу проживав більше сімнадцяти років, та від фактичних шлюбних відносин у них є спільний малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який разом з відповідачем, коли почалася війна з рф (24.02.2022 року) 03.03.2022 року виїхав до Польщі, і проживав в Польщі разом з відповідачем до вересня, 2024 року, періодично приїжджаючи в Україну. Зазначив, що у нього з відповідачем є також старша повнолітня донька ОСОБА_5 , яка у 2022 році поступила на навчання у Польщі, та проживає у Польщі у м. Вроцлаві, і по теперішній час. Вказав, що у вересні, 2024 року відповідач, приїхавши в Україну, залишила йому сина ОСОБА_6 , який не хотів їхати до Польщі, а тому він (позивач) домовився з відповідачем, що син буде проживати разом з ним. Відповідач, в свою чергу не хотіла повертатися в Україну, в Польщі у неї з`явилася інша сім`я, інший чоловік, і за це він (позивач) хоче позбавити її в судовому порядку батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказав, що відповідач спілкується по телефону з сином, передає сину подарунки.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлена належним чином, зокрема, шляхом направлення виклику до суду до її електронного кабінету, який відповідач отримала, що підтверджується довідкою Подільського районного суду міста Кропивницького про доставку електронного документу, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, а також відзив на позов відповідач не подавала, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористалася своїм правом як на участь в судовому засіданні так і на надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог.

Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Органом опіки та піклування Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області подана заява, яка сформована в системі «Електронний суд» 25.03.2025 року, зареєстрована судом 25.03.2025 року за вх. № 8565 про розгляд справи без участі представника.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного із батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, виховання дитини повинно спрямовуватись на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, підготовку дитини до свідомого життя в суспільстві.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що дитина ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис за № 606 та Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в свідоцтві про народження зазначені в графі «батько» - ОСОБА_1 , в графі «мати» - ОСОБА_2 .

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_3 12 квітня 2024 року зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , про що Зарічненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, було складено відповідний актовий запис № 23, який (шлюб) в подальшому рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2024 року (справа № 397/1064/24), яке набрало законної сили 04 листопада 2024 року, - розірвано.

Крім того, відповідно до довідки Олександрівської селищної ради № 1958 від 15.08.2024 року ОСОБА_1 , 1983 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з сином ОСОБА_3 , 2017 року народження та матір`ю ОСОБА_4 , 1948 року народження.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 26.08.2024 року №1951/02.2-12, складеного на підставі звернення позивача ОСОБА_1 , зазначеним органом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 09 червня 2017 року Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю, а ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Олександрівською селищною радою Кропивницького району Кіровоградської області 15 серпня 2024 року № 1958 ОСОБА_1 , 1983 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та має наступний склад сім`ї: мати - ОСОБА_7 , 1948 року народження та син - ОСОБА_3 , 2017 року народження.

Згідно з довідкою-характеристикою, виданою Олександрівською селищною радою Кропивницького району Кіровоградської області від 15 серпня 2024 року № 1959 компрометуючими матеріалами відносно ОСОБА_1 селищна рада не володіє.

ОСОБА_1 має звання лейтенанта у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.

Згідно з інформацією з Пенсійного фонду України заробітна плата ОСОБА_1 за перше півріччя 2024 року складає 199 146 грн.

ОСОБА_2 надала письмову заяву до служби у справах дітей, в якій зазначила, що з березня 2022 року вона проживає в Республіці Польша, її малолітній син ОСОБА_6 залишився проживати за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком та бабусею, які повністю займаються його вихованням та утриманням. З батьком дитини ОСОБА_2 зв`язку не підтримує. Також в заяві зазначено, що мати мала намір забрати сина із собою до Польщі, але дитина категорично відмовляється змінювати місце проживання. В зв`язку із відсутністю можливості бути присутньою на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, мати просила розглядати дане питання без її участі та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина.

Згідно письмової заяви ОСОБА_8 від 15 серпня 2024 року встановлено, що малолітній онук ОСОБА_3 , 2017 року народження проживає разом з нею та її сином (батьком хлопчика) за адресою: АДРЕСА_1 , мати ОСОБА_6 в березні 2022 року виїхала до Польщі на постійне проживання, участі у вихованні сина не приймає, не провідує сина, не цікавиться його здоров`ям, матеріально не підтримує. Вихованням та утриманням ОСОБА_6 займаються бабуся та батько ОСОБА_1 .

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків.

Враховуючи інтереси дитини, керуючись Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, п.2 ст.164 Сімейного кодексу України, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини № 3 від 21 серпня 2024 року (протокол № 10) орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд зауважує, що підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04).

Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

При цьому, звертаючись до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач ОСОБА_1 посилається, на те, що відповідач протягом останніх років самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків та в добровільному порядку не бажає ні спілкуватися з сином, ні утримувати його, що також підтверджено нотаріальною заявою від 16.08.2024 року, за змістом якої вона з власної волі відмовилася від своїх батьківських прав на малолітнього сина ОСОБА_3 .

Як регламентовано частинами 2 та 3 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, на підставі чого, суд вважає, що заява відповідача ОСОБА_2 , посвідчена приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренко Ю.І. від 16 серпня 2024 року, за якою вона відмовляється від своїх батьківських прав на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова матері від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, в діях відповідача ОСОБА_2 фактично вбачається відмова від сина, що прямо заборонено ч.3 ст.155 СК України та суперечить моральним засадам суспільства, крім того це порушує права дитини, визначені главою 13 СК України та Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована ВРУ 27 лютого 1991 року.

Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав суд зазначає наступне.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України).

При цьому, суд зауважує, що відповідно до правових висновків Верховного Суду (постанова від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц) висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом індивідуальної дії, - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права та обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер.

Оцінюючи відповідно до ст. 89 ЦПК України висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає, що його складено за зверненням позивача ОСОБА_1 (дата складання висновку 28.08.2024 року), разом з тим, як зазначив сам позивач під час судового розгляду справи малолітній син ОСОБА_9 з 03.03.2022 року по вересень 2024 року проживав разом з відповідачем в Польщі, та, крім того, виходячи з тих самих доказів, які надані суду до позовної заяви. Крім того, за змістом висновку не вбачається що посадовими особами при підготовці зазначеного висновку була заслухана думка дитини, в той час, як відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Окрім того, у висновку не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дитини, на підставі чого, вказаний висновок, який має рекомендаційний характер, не є обов`язковим для суду та, на думку суду, суперечить інтересам дитини щодо можливості збереження сімейних відносин з матір`ю, на підставі чого суд не погоджується з зазначеним висновком.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

Тягар доведення обставин, якими обґрунтовується необхідність позбавлення батьків або одного з них батьківських прав щодо дитини, покладається на позивача.

При цьому, судом відзначається, що та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком сина займається батько, а мати проживає за кордоном, не свідчить безумовно про те, що відповідач як мати малолітньої дитини не бажає приймати участь у вихованні та утриманні свого сина, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Більш того, як зазначив безпосередньо сам позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 у вересні, 2024 року вони домовилися щодо місця проживання малолітнього сина, разом з ним (позивачем) за адресою його (позивача) зареєстрованого місця проживання, що відповідає положенням ч.1 ст. 160 СК України, за якими місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Окрім того, самої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити відповідача батьківських прав.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання малолітньої дитини, а позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною - є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачем не доведено, більш того, особисті конфлікти між батьками не повинні порушувати інтереси дитини, суд дійшов висновку про відсутність визначених Законом підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл між сторонами судових витрат, судом відзначається, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких, зокрема, належать, і витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові, - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та приймаючи до уваги, що в задоволенні позову позивачу відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі, що складаються з судового збору, слід залишити по фактично понесеним позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш ИВ :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області (Кіровоградська область, Кропивницький район, селище Олександрівка, вул. Незалежності України, 78) про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,- залишити без задоволення.

Судові витрати по справі, понесені позивачем ОСОБА_1 , залишити по фактично понесеним позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Подільського

районного суду

міста Кропивницького Лілія Андріївна Іванова