ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2276/24Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І.
Провадження № 22-ц/817/558/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуюча - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 березня 2025 року, ухвалене суддею Тхорик І.І. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" звернулося в суд із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №952140654 від 25.10.2022 року в розмірі 88 735 грн, з яких 20 000 грн - заборгованість по кредиту; 68 735 грн - заборгованість за відсотками.

Позов обґрунтовано тим, що 25.10.2022 року року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №952140654 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 20 000 грн з орієнтованою датою повернення кредиту до 28.10.2022 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі.

Право грошової вимоги за вказаним кредитним договором переходило тричі на підставі договорів факторингу: від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс»; від ТОВ «Таліон Плюс до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача - ТОВ "Фінансова компанія "Ейс"

Так, згідно останнього договору факторингу від 17.07.2024 року №17/07/2024, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ "Фінансова компанія "Ейс", до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 88 735 грн відповідно до реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу.

Відповідач не виконав належним чином взяте на себе зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, тому ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" просило задовольнити позов.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 березня 2025 року у задоволенні позову ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Вказує, що в договорах факторингу чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання Реєстру прав вимог або Реєстру боржників та Акту прийому - передачі реєстру.

Таким чином, якщо в договорі прямо зазначено, що право вимоги переходить у момент підписання реєстру прав вимоги, а не після здійснення оплати, то цей пункт договору має пріоритет.

Факт наявності або відсутності фінансування за відповідним договором є внутрішнім взаємовідносинами фінансових компаній. В цьому контексті важливим є те, що перехід прав вимоги відбувся після підписання сторонами відповідних Реєстрів.

Тому вважає, що позивачем належним чином підтверджено перехід права вимоги шляхом надання відповідного реєстру до кожного укладеного Договору факторингу.

Отже, факт здійснення оплати за договорами факторингу із урахуванням умов переходу прав вимоги не впливає на відступлення прав вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Рекуш О.Р. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Доводи відзиву зводяться до того, що позивачем не подано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, тому відмова у задоволенні позову з цієї підстави грунтується на вимогах закону.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Обставини справи.

25.10.2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 952140654 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, одноразового ідентифікатора MNV5XJ23, згідно з умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії на суму 20 000 грн з орієнтованою датою повернення кредиту до 28.10.2022 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Згідно п. 8.2 договору, процентні ставки за договором є фіксованими і не підлягають зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. Загальні витрати за договором та загальна вартість кредиту за договором залежать від обраної моделі поведінки позичальника і прораховується в порядку, визначеному п. п. 8.3-8.15 цього договору.

Договір був вчинений в електронній формі, що відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» відповідає вимогам закону.

Згідно заявки на отримання грошових коштів в кредит від 25.10.2022 року, номер карти 4149-43ХХ-ХХХХ-4667 був указаний відповідачем як рахунок для отримання кредитних коштів.

З платіжного доручення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №4425c650-3c34-4f6a-a1cc-b76ade3724e5 вбачається, що 25.10.2022 року на карту 4149-43ХХ-ХХХХ-4667 було зараховано 20000 грн. В призначенні платежу зазначено: згідно договору № 952140654 від 25.10.2022 року, ОСОБА_1 , код для зарахування на платіжну картку 4149-43ХХ-ХХХХ-4667, без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer.

З довідки ПАТ КБ ПРИВАТБАНК №07_1/2024 вбачається, що 25.10.2022 року на карту НОМЕР_1 -XXХХ-ХХХХ-XX67 було зараховано 20000 грн.

Згідно виписки з особового рахунка наданої ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" за кредитним договором № 952140654, станом на 20.08.2024 року заборгованість за указаним договором не погашена складає 88 735 грн, з яких 20 000 грн прострочене тіло; 68 735 грн прострочені відсотки.

Згідно розрахунку заборгованості, який виконано первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість ОСОБА_1 за вищевказаним договором становить 36 883 грн.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором, що стверджується договором факторингу.

28.11.2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 року між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладання залишена як 28.11.2018 та №28/1118-01.

31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року.

31.12.2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023 року.

31.12.2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору факторингу до 31.12.2024 року. У даній угоді, сторони домовилися доповнити договір факторингу пунктом 11.10 та викладено розділ 3 договору факторингу Фінансування та порядок розрахунків у новій редакції.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 205 від 29.11.2022 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року від ТОВ «Манівео» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № № 952140654, де боржником є ОСОБА_1 в сумі 36883 грн., яка складається із 20000 грн заборгованості за основною сумою боргу та 16883 грн. заборгованості по відсотках.

Указаний реєстр містить електронні печатки та підписаний електронними підписами клієнта та фактора.

30.10.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно витягу з Реєстру права вимоги № 2 від 20.12.2023 року, клієнт ТОВ «Таліон Плюс» відступив факторові ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» право вимоги за кредитним договором № № 952140654, де боржником є ОСОБА_1 в сумі 88735 грн., яка складається із 20000 грн. - прострочене тіло та 68735 грн. прострочені відсотки.

Указаний реєстр містить відтиск печаток клієнта та фактора та підписаний ними.

17.07.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" укладено договір факторингу № 17/07/24, згідно з умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому передачі реєстру боржників згідно додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 договору факторингу).

Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №17/07/24 від 17.07.2024 року, клієнт ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступив факторові ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" право вимоги заборгованості в сумі 88735 грн., яка складається із 20 000 грн - прострочене тіло та 68 735 грн - прострочені відсотки.

Указаний реєстр містить відтиск печаток клієнта та фактора та підписаний ними.

Згідно акту прийому передачі боржників за договором факторингу №17/07/24 від 17.07.2024 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в кількості 1000, після чого, з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 17/07/24 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованостей 54357607,45 грн. Реєстр боржників передано в повному обсязі відповідно до умов договору факторингу № 17/07/24, будь яких зауважень до зазначеного реєстру немає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, тому суд вважав, що у зв`язку саме з цією обставиною позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ«ФК«Ейс».

Однак, з таким висновком суду погодитися неможливо.

Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.

На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.

Відповідно до п. п. 5.3.3 договору факторингу № 28/1118-01від 28.11.2018 року фактор ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.

Таким чином, договором передбачено право ТОВ «Таліон Плюс» відступити право вимоги за кредитними договорами.

Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (із урахуванням додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 року, де договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції) під правом вимоги розуміється права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Розділом 4 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно п. 4.1. наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

Аналогічно, пунктом 4.1 договору факторингу від 30.10.20223 року № 30/1023-01 укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку.

Враховуючи те, що умовами вищевказаних договорів сторонами погоджено порядок передачі прав вимоги - в день підписання ними відповідного реєстру а у справі наявні реєстри прав вимоги, які підписано та скріплено печатками: № 205 від 29.11.2022 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року де від ТОВ «Манівео» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 952140654, боржник - ОСОБА_1 ; № 2 від 20.12.2023 року до договору факторингу від 30.10.2023 № 30/1023-01 де клієнт ТОВ «Таліон Плюс» відступив факторові ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» право вимоги за кредитним договором № № 952140654, боржник - ОСОБА_1 , висновок суду про недоведеність передачі прав вимоги у зв`язку з відсутністю доказів оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року не відповідає фактичним обставинам справи.

При цьому, перехід прав вимоги за договором факторингу від 17.07.2024 року № 17/07/24 від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" по боргових зобов`язаннях ОСОБА_1 відбувся із урахуванням п. 1.2 зазначеного договору - в момент підписання акту прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу № 17/07/24 від 17.07.2024 року, який наявний у матеріалах даної справи, тому висновок суду щодо відсутності доказів передачі права вимоги до позивача ТОВ«ФК«Ейс» на думку колегії суддів є помилковим.

Крім того, факт здійснення оплати за договорами факторингу, із урахуванням погодженої між сторонами процедури переходу права вимоги від клієнта до фактора - в день підписання сторонами реєстру прав вимог (договори факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, від 30.10.2023 року № 30/1023-01) та в момент підписання акту прийому передачі реєстру боржників (договір факторингу від 17.07.2024 року № 17/07/24) не впливає на відступлення прав вимоги, тому висновок суду про відмову у задоволенні позову з цієї підстави не ґрунтується на вимогах закону.

Відтак, доводи апеляційної скарги з цього приводу колегія суддів вважає обґрунтованими.

Оскільки в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачкою кредитних коштів, відступлення у встановленому законом порядку права вимоги за кредитним договором на користь позивача, апеляційний суд приходить до висновку про наявність у нового кредитора (позивача) права вимоги за кредитним договором від 25.10.2022 № 952140654.

Перевіряючи обґрунтованість заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що нарахування процентів за користування кредитними коштами в період з 29.10.2022 року по 20.12.2023 року здійснено поза межами узгодженого між сторонами строку кредитування.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведене спонукає до висновку, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2статті 625 ЦК України.

Як визначено умовами п.п. 2.1, 2.3 кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 20000 грн.

Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 20000 грн. одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 28.10.2022 року

Разом з тим у п. 3.2 кредитного договору сторони погодили, що встановлений у п. 3.1. договору строк дисконтного періоду та відповідно строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження дисконтного періоду.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 3 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 756 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет.

Докази виконання ОСОБА_1 умов п. 3.2. кредитного договору у матеріалах справи відсутні, а отже, погоджений сторонами строк кредитування залишається незмінним - до 28.10.2022 року.

Пунктом 8.7 кредитного договору передбачено, якщо позичальник користується кредитом без продовження дисконтного періоду, умови про розрахунок загальних витрат за кредитом та загальної вартості кредиту на умовах описаних в п. 8.5. цього договору не застосовуються. Відповідно загальна вартість кредиту за період всього дисконтного періоду визначається відповідно до розміру базової процентної ставки вказаної в п. 8.3 договору.

Як вбачається зі змісту п. 8.3 договору, якщо позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості кредиту за договором на умовах пункту 8.5 договору то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за весь строк дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,50 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,10 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (базова процентна ставка).

Враховуючи умови договору, розмір відсотків за користування кредитними коштами за період з 25.10.2022 року по 28.10.2022 року - в межах строку кредитування ставить 1260 грн.

Із змісту наявного у справі розрахунку видно, що ОСОБА_1 на виконання умов договору було сплачено 2945 грн такими платежами: 2555 грн - 08.11.2022 року; 315 грн - 17.11.2022 року, та 75 грн. - 24.11.2022 року, які були зараховані кредитодавцем на погашення заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами.

Із урахуванням сплачених відповідачем сум на погашення кредиту, заборгованість по відсотках за кредитним договором від 25.10.2022 року №952140654 у даному випадку відсутня.

Іншу частину сплачених ОСОБА_1 коштів у розмірі 1685 грн. слід зарахувати на погашення заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 в користь ТОВ "Фінансова компанія "Ейс", становить 18 315 грн, що є заборгованістю по тілу кредиту.

Як виснувано Верховним Судом у постанові від 14 травня 2022 року, справа № 944/3046/20 у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3,4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem".

"Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Колегія суддів зазначає, що при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, неоднозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаним строком кредитування.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Із змісту позовної заяви видно, що представник позивача - адвокат Тараненко А.І. просив стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" 6000 грн витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

На підтвердження понесених витрат адвокатом Тараненком А.І. до позовної заяви було надано:

договір про надання правової допомоги № 26/07/24-01 від 26.07.2024 року;

довіреність від 30.10.2023 року ;

додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги №26/07/24-01 від 26.07.2024 року;

протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 26/07/24-01 від 26.07.2024 року;

акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги 26/07/24-01 від 26.07.2024 року, де сторонами визначено перелік послуг та погоджено вартість послуг 6000 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат адвокатом Тараненком А.І. до апеляційного суду надано:

довіреність від 04.12.2024 року;

акт прийому- передачі наданих послуг від 10.04.2025 року до договору про надання правової допомоги № 26/07/24-01 від 26.07.2024 року року, де сторонами визначено перелік послуг, які надаються адвокатом клієнту та погоджено вартість послуг за надання правничої допомоги в апеляційному суді 6000 грн.

Заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу чи зменшення таких витрат з боку відповідача до суду не надходило.

Ціна позову в даній справі становила 88735 грн, розмір задоволених позовних вимог становить 18315 грн, що у відсотковому відношенні становить

20.64 % .

Враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2476,80 грн. витрат за надану професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій (12000 / 100 x 20.64), а також 1249,95 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги (20.64 % від 2422,40 грн та 20.64 % від 3633,60 грн).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" - задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 березня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" () заборгованість за кредитним договором № 952140654 від 25.10.2022 року у розмірі 18 315 грн, що є заборгованістю по тілу кредиту.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" () 1249,95 грн. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги та 2476,80 грн. витрат за надану професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.