Справа № 2-1370/08
Провадження № 4-с/638/55/25
УХВАЛА

Іменем України

23 червня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 36651588, заінтересована особа Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК»,

в с т а н о в и в:

13 червня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 36651588 щодо виконання виконавчого листа № 2-1370/08, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова у справі № 2-1370/08 за позовом ВАТ «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просив суд:

1) Визнати протиправною бездіяльність Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за виконавчим провадженням ВП № 36651588 в частині:

- незняття арешту з майна ОСОБА_1 , який був накладений Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 36651588 від 21.11.2013 р.;

- нездійснення заходів щодо припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (обтяження № 3477950 від 21.11.2013 р.), зареєстрованого на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 36651588 від 21.11.2013 р.;

2) Зобов`язати Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 та провести всі інші необхідні дії, пов`язані із завершенням виконавчого провадження ВП № 36651588;

3) Зобов`язати Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснити заходи щодо припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (обтяження № 3477950 від 21.11.2013 р.), зареєстрованого на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 36651588 від 21.11.2013 р. за виконавчим провадженням ВП № 36651588.

Скарга мотивована тим, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа № 2-1370/08 за позовом ВАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 10.04.2024 ОСОБА_1 стало відомо про наявність в Шевченківському відділі Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчого провадження № ВП № 36651588, зокрема про наявність відносно нього обтяжень з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (обтяження № 3477950 від 21.11.2013 р.), яке зареєстроване на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 36651588 від 21.11.2013 р. Дзержинського ВДВС ХМУ.

На адвокатський запит представника ОСОБА_1 від 11.04.2024 Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом № 52823 від 16.04.2024 р. повідомив про те, що виконавче провадження № ВП № 36651588 було закінчене 25.03.2014 р. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Однак арешт на майно боржника, який був накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 36651588 від 21.11.2013. за виконавчим провадженням № ВП № 36651588 знятий не був.

У зв`язку з цим скаржник вважає, що Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за виконавчим провадженням № ВП № 36651588 вчинив протиправну бездіяльність, яка виразилася у незнятті арешта з майна боржника, який був накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 36651588 від 21.11.2013, та нездійсненні заходів щодо припинення обтяження в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (обтяження № 3477950 від 21.11.2013 р.), внесеного на підставі вказаної постанови.

В судове засідання скаржник, стягувач та представник відділу ДВС не з`явилися, про судове засідання повідомлені належним чином. Представник скаржника просив провести розгляд справи без його участі. Неявка інших учасників справи, які належним чином повідомлені про судове засідання, не перешкоджає розгляду скарги відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

Дослідивши скаргу з додатками, оглянувши матеріали справи № 2-1370/08, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2008 року у цивільній справі № 2-1370/08 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «КРЕДОБАНК» в особі Харківської філії ВТ «КРЕДОБАНК» 60272,52 грн, з яких 49912,52 грн сума неповернутого кредиту за кредитним договором № Ф1776/06-06 від 06.06.2006, 8853,86 грн сума несплачених відсотків за кредитом, 879,67 грн сума несплаченої комісії за управління кредитом, 596,46 грн сума несплаченого позивачем держмита за подачу позовної заяви, 30,00 грн понесені позивачем витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення набрало законної сили 05 лютого 2008 року.

Відповідно до листа в.о. начальника Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Катерини Нагорної від 16 квітня 2025 року № 52823, перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження до складу якої входить спецрозділ, в якому містяться виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року № 43/5 «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень» на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП 36651588 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1370/08, виданого 14.03.2008 Дзержинським районним судом м Харкова, про «стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Кредобанк» суму боргу в розмірі 60272,52 грн». Станом на теперішній час виконавче провадження закінчено 25.03.2014 відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 «Про виконавче провадження» що втратив чинність на підставі Закону № 1404-VIII ( 1404-19) від 02.06.2016. Надати більш детальної інформації Відділ не має можливості, оскільки згідно п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, проваджень становить 3 (три) роки, крім виконавчих завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Згідно з Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер витягу 896 від 10 квітня 2025 року), на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 36651588, виданий: 21.11.2013, видавник: Дзержинський ВДВС ХМУЮ; державним реєстратором Харківського міського управління юстиції Жиляк Тетяною Олександрівною 21 листопада 2013 року внесено запис про обтяження № 347795 арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 . Обтяження є чинним на теперішній час.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 26 квітня 2013 року № 2/1522/11652/11, пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

Згідно із частиною другою статті 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Схожі за змістом приписи містяться у статті 56 Закону № 1404-VIII.

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону № 606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно з статтею 48 цього Закону.

У Законі № 1404-VIII (чинний на момент розгляду справи судами) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону № 606-XIV. Закон № 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

Пункт 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV визначав, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у статті 48 Закону № 606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (частина друга цієї статті).

У Законі № 1404-VIII, на відміну від Закону № 606-XIV, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша та друга статті 49 Закону № 606-XIV).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи у судах визначені у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIII.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону № 606-XIV.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Водночас, законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Аналіз пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа), свідчить про те, що в ньому відсутня вказівка на обов`язок державного виконавця щодо зняття арешту, оскільки в ньому зазначається про обов`язок останнього вказати на наслідки відповідної виконавчої дії (закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого провадження), якщо законом такі наслідки передбачені.

Положеннями частин першої статті 50 Закону № 606-XIV передбачено два випадки, коли державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Оскільки частиною першої статті 50 Закону № 606-XIV не визначалось обов`язку державного виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, то відсутні підстави стверджувати, що пункт 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачав такий наслідок.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11 щодо аналогічних правовідносин, законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

У справі, що розглядається встановлено, що виконавче провадження № 36651588, в межах якого було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , було завершено у формі повернення стягувачу виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV. Доказів виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.01.2008 у справі № 2-1370/08 матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи, що повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника, беручи до уваги відсутність обставин, передбачених ч. 3 ст. 37 Закону № 1404-VIII, суд приходить до висновку, що державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не було допущено протиправну бездіяльність за виконавчим провадженням ВП № 36651588 щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 та нездійснення заходів щодо припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у цьому випадку дії державного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах повноважень, і право заявника не було порушено, тому суд відмовляє у задоволенні скарги в повному обсязі.

Водночас, суд роз`яснює скаржнику, що відмова у задоволенні цієї скарги не є перешкодою для захисту його цивільних прав на загальних підставах в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. 259-260, 352, 450-451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 36651588, заінтересована особа Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст ухвали проголошено 23 червня 2025 року.

Суддя І.П. Латка