ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2025 року м. Кропивницький

справа № 386/189/25

провадження № 22-ц/4809/648/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області (суддя Червоненко Д. В.) від 28.01.2025,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст заявлених вимог та обставин справи

22.01.2025 ОСОБА_1 , шляхом направлення електронною поштою звернулась до Голованівського районного суду Кіровоградської області із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації, у якому просила:

1)визнати земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0592, площею 3,9904 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14, яка знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Голованівський район, с/рада Капітанська спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

2)визнати земельну ділянку, кадастровий номер 351482300:02:000:2661, площею 3,9688 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214, яка знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Голованівський район, с/рада Капітанська спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

3)виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у власність земельну ділянку, кадастровий номер 351482300:02:000:0592, площею 3,9904 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14, яка знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Голованівський район, с/рада Капітанська та земельну ділянку, кадастровий номер 351482300:02:000:2661, площею 3,9688 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214, яка знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Голованівський район, с/рада Капітанська;

4)стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 грошову компенсацію у розмірі 281 215,00 грн.

28.01.2025 ОСОБА_1 , шляхом направлення електронною поштою, звернулась до Голованівського районного суду Кіровоградської області із заявою про відкликання позовної заяви та повернення судового збору у загальному розмірі 7 455,75 грн (3 812,15 грн згідно з квитанцією ID: 3989-1293-0222-8599 від 27.09.2024 та 3 633,60 грн згідно з квитанцією ID: 3386-0675-3260-8369 від 08.10.2024).

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

28.01.2025 ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації повернуто. У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про повернення судового збору у розмірі 3 812,15 грн згідно з квитанцією ID: 3989-1293-0222-8599 від 27.09.2024 та у розмірі 3 633,60 грн згідно з квитанцією ID: 3386-0675-3260-8369 від 08.10.2024, загалом - 7 445,75 грн, відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки заява ОСОБА_1 про відкликання її позовної заяви надійшла до суду до відкриття провадження у справі № 386/189/25, відповідно до вимог п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації підлягає поверненню заявнику.

Поряд з цим суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 в частині повернення судового збору через те, що надані квитанції ID: 3989-1293-0222-8599 від 27.09.2024 та ID: 3386-0675-3260-8369 від 08.10.2024 підтверджують сплату судового збору за подання до суду позовної заяви в іншій справі, а саме у справі № 386/1282/24 (провадження №2/386/517/24).

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого суду від 28.01.2025, ОСОБА_1 , шляхом направлення засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» (рекомендоване повідомлення № 147) апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду, оскаржила її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2025 та ухвалити нове судове рішення, яким її позовну заяву до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації повернути, а також повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3 812,15 грн згідно з квитанцією ID: 3989-1293-0222-8599 від 27.09.2024 та у розмірі 3 633,60 грн згідно з квитанцією ID: 3386-0675-3260-8369 від 08.10.2024.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з огляду на те, що суд невірно встановив обставини, які мають значення для справи, неправильно визначив правовідносини та порушив норми матеріального й процесуального права, положення Закону України «Про судовий збір». Наголошує, що суд першої інстанції мав повернути її позовну заяву на підставі положень п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, та сплачений судовий збір - відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Проте оскаржувана ухвала обґрунтована положенням п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», що свідчить про неправильне застосування судом норм права при постановленні оскаржуваної ухвали. Крім того, вона вважає, що суд супереч процесуальному закону ознайомився зі справою, яка не перебувала у його провадженні, вдався до самостійного збирання доказів.

4.Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

За приписами ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

5.Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в п. 6 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу (ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові)), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи викладене, справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. ч. 1, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції зазначеним нормам закону відповідає, а вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

7. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За приписом п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадку, коли до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (ч. ч. 6, 7 ст. 185 ЦПК України).

Таким чином, відкликання позовної заяви є процесуальним правом позивача, яке він може використовувати у визначеному законом порядку на власний розсуд, що є проявом принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Оскільки заява ОСОБА_1 про відкликання позовної заяви надійшла до суду до відкриття провадження у справі №3 86/189/25, місцевий суд відповідно до вимог п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України повернув позивачці її позовну заяву до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації.

Отже, суд дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви.

Подана позивачкою апеляційна скарга, у якій вона просить скасувати ухвалу суду загалом та ухвалити нове судове рішення, зокрема про повернення її позовної заяви, тобто в цій частині ухвалити таке саме судове рішення, як і суд першої інстанції, не містить аргументів щодо неправильності судового рішення, тож підстав для скасування ухвали суд щодо повернення заяви немає.

Щодо ухвали суду в частині відмови у поверненні ОСОБА_1 сплаченого судового збору слід зазначити наступне.

За приписами ч. 2 ст. 33 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Закон України «Про судовий збір» (далі - Закон) визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ч. 1 ст. 1 Закону).

Судовий збір справляється, у тому числі: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством (ч. 1 ст. 3 Закону).

За приписами ч. 2 ст. 9 Закону суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Порядок повернення судового збору встановлений статтею 7 Закону.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

2) повернення заяви або скарги;

3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;

4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);

5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У в 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вказано: «Статтею 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI "Про судовий збір"). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом № 3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ».

З наведеного можна дійти висновку, що при зверненні до суду із заявами, скаргами, визначеними Законом, сплачується судовий збір, який належить до числа судових витрат. За наслідками розгляду справи суд здійснює розподіл судових витрат, зокрема розподіл судового збору між сторонами, а у спеціально визначених Законом випадках вирішує питання про повернення судового збору. При цьому питання про судові витрати вирішуються у справі в якій вони були понесені.

З матеріалів цивільної справи № 386/189/25, яка переглядається в апеляційному порядку, вбачається, що 22.01.2025 ОСОБА_1 електронною поштою звернулась до Голованівського районного суду Кіровоградської області із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації. До поданої позовної заяви вона долучилаквитанції про сплату судового збору:

квитанція ID: 3989-1293-0222-8599 від 27.09.2024 на суму 3 812,12 грн (а. с. 4 на звороті);

квитанція ID: 3386-0675-3260-8369 від 08.10.2024 на суму 3 623,60 грн (а. с. 5 на звороті).

Тобто, згідно з зазначеними квитанціями судовий збір було сплачено значно раніше (більше трьох місяців) до дати подання позовної заяви до суду.

Місцевий суд встановив, що ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10.01.2025 у цивільній справі № 386/1282/24 (провадження № 2/386/517/24, номер рішення у ЄДРСР: 14352561) аналогічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації залишено без розгляду за заявою позивача, в поверненні судового збору відмовлено. При цьому, факт сплати судового збору у справі № 386/1282/24 (провадження № 2/386/517/24) було підтверджено саме квитанцією ID: 3989-1293-0222-8599 від 27.09.2024 на суму 3 812,12 грн та квитанцією ID: 3386-0675-3260-8369 від 08.10.2024 на суму 3 623,60 грн.

Оскільки сплачений ОСОБА_1 згідно з квитанціями ID: 3989-1293-0222-8599 від 27.09.2024 та ID: 3386-0675-3260-8369 судовий збір за подання нею до суду позовної заяви в іншій справі № 386/1282/24 (провадження №2/386/517/24) й питання про ці її судові витрати вирішено судовим рішенням (ухвалою від 10.01.2025) у тій справі, то підстав вважати, що вказані суми судового збору сплачені за подання позовної заяви у справі № 386/189/25 немає, а тому місцевий суд обґрунтовано відмовив у його повернені в цій справі.

Висновок суду першої інстанції щодо судового збору є обґрунтованим, оскільки відповідає правильно встановленим судом обставинам та змісту норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо самостійного збирання судом доказів у справі не є необґрунтованими, з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 532/53/20 вказується, що за загальним правилом, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України). ЦПК України містить низку випадків, коли суд може з власної ініціативи збирати докази (частина сьома статті 85, частина шоста статті 95, частина п`ята статті 100 ЦПК України). Відтак, положення щодо можливості збирання доказів судом за власною ініціативою за чинним ЦПК мають обґрунтовуватися не виключно через призму змагальності, однак і з урахуванням принципу пропорційності в контексті завдань та мети цивільного судочинства. Положення процесуального законодавства щодо можливості з`ясування певних обставин з відкритих державних реєстрів чи витребування доказів за ініціативою суду у випадку недобросовісної поведінки сторони щодо доказів покликане зберегти баланс між змагальністю сторін, що забезпечує реалізацію приватноправового інтересу у цивільному судочинстві, та активністю суду в контексті принципу суддівського керівництва процесом, що відбиває публічно-правовий інтерес в ефективності цивільного судочинства. Необхідність збереження відповідного балансу прямо випливає із норми, що регулює завдання цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статі 2 ЦПК). Зважаючи на те, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в цивільному процесі, розширення дискреційних повноважень суду за рахунок можливості збирати докази, у тому числі і з відкритих державних реєстрів, за власною ініціативою у випадках, коли має місце недобросовісне здійснення процесуальних прав або невиконання обов`язків щодо доказів є цілком обґрунтованим та дієвим засобом боротьби із недобросовісної процесуальною поведінкою сторони в інтересах збереження балансу між приватними та публічними інтересами під час відправлення правосуддя в цивільних справах. За таких обставин, колегія суддів вважає, що використання судом за власною ініціативою відомостей з відкритих державних реєстрів є лише засобом боротьби із недобросовісною поведінкою учасників цивільного судочинства, а не механізмом сприяння стороні у збиранні процесуального матеріалу.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що перевірка місцевим судом відомостей реєстру судових рішень та, за необхідності, матеріалів цивільної справи № 386/1282/24 (провадження № 2/386/517/24) на предмет відповідності справляння судового збору у зв`язку з новим зверненням сторони до суду у справі 386/189/25 не є механізмом сприяння будь-якій стороні у збиранні доказів, а здійснено виключно з метою перевірки додержання заявником вимог, викладених у ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір». Отже. Принципи диспозитивності та змагальності цивільного судочинства суд своїми діями не порушив.

8.Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановивши, що суд першої інстанції суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали та дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви та відмови у поверненні судового збору, апеляційний суд дійшов висновку про залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2025 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.06.2025.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 3 статті 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко