Справа № 595/908/24
Провадження № 2/595/23/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2025

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Тхорик І.І.

з участю секретаря судового засідання Боднара М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Янчишин В.Й. звернувся в суд з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить наступне: виділити зі спільного майна подружжя у власність ОСОБА_2 транспортний засіб марки «Mazda 3», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на транспортний засіб марки «Mazda 3», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ; стягнути із відповідача на його користь грошову компенсацію частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя в сумі 114305 (сто чотирнадцять тисяч триста п`ять) грн 00 коп. Окрім того, просить стягнути з відповідача судові витрати. Заявлені вимоги мотивує тим, що 04.09.2019 укладено шлюб між ним та ОСОБА_3 , який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2024 року у справі № 607/1271/24. Від даного шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька, ОСОБА_4 26.09.2020 ними придбано автомобіль марки «Mazda 3», номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстровано за ним, ОСОБА_1 . Вказаний автомобіль перебуває у користуванні ОСОБА_5 , відповідно, оригінал свідоцтва про реєстрацію т/з перебуває у відповідача. Вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна подружжя, оскільки автомобіль придбаний в період шлюбу, він належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності. Зважаючи на те, що автомобіль є неподільною річчю, спільне користування ним є неможливим, у зв`язку з чим просить припинити право спільної сумісної власності на вказаний т/з та стягнути на його користь компенсацію частини вартості автомобіля, залишивши автомобіль у власності відповідачки. Зауважує, що шлюбний договір між ними не укладався, будь-якої домовленості щодо спірного транспортного засобу між сторонами не існує.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 27 травня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження.

17 червня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Ковалівського Б.В. на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява, в якій він просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «Mazda 3», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Окрім того, просить визначити, що частка ОСОБА_1 у праві власності на автомобіль марки «Mazda 3», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить . Також визначити, що частка ОСОБА_2 у праві власності на вказаний вище автомобіль становить . Окрім того, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частки автомобіля марки «Mazda 3», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 114305,00 грн, а вказаний транспортний засіб залишити у власності ОСОБА_1 . Заявлені вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який 07.03.2024 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області розірвано. 26.09.2020 ними придбано автомобіль марки «Mazda 3», д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію т/з серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_1 . Вказаний автомобіль було придбано ними для потреб сім`ї за спільні сімейні кошти. Більшість часу такий використовував відповідач тому він і є власником згідно свідоцтва про реєстрацію т/з. Із жовтня місяця 2022 року шлюбні відносини між ними погіршилися, що призвело до розірвання шлюбу. Із того часу вказаний автомобіль нею не використовувався. Вона неодноразово пропонувала відповідачу відчужити даний т/з та кошти розділити у рівних частках, однак останній ухиляється від вирішення спору у позасудовому порядку. Зважаючи на викладене, просить зустрічні позовні вимоги задовольнити.

18 червня 2024 року ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності, об`єднавши в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та призначено підготовче судове засідання.

04 липня 2024 року на адресу суду від представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити повністю. Відзив мотивує тим, що 19.10.2022 ОСОБА_1 перетнув державний кордон України, автомобіль залишив ОСОБА_2 , але 23.01.2024 та 26.01.2024 ОСОБА_1 через додаток «Дія» отримав сповіщення про накладення двох штрафів, один з яких за перевищення швидкості, що підтверджує ту обставину, що ОСОБА_2 користується автомобілем. Також, згідно бази МТСБУ автомобіль марки «Mazda 3», д.н.з. НОМЕР_2 , застрахований, що підтверджується полісами АТ3792572, СА159036, що підтверджує факт користування автомобілем. Враховуючи, що ОСОБА_1 проживає за кордоном і не має змоги ні користуватися даним автомобілем, ні займатися його продажем, просить первісні позовні вимоги задовольнити.

12 липня 2024 року від представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , адвоката Ковалівського Б.В., на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій він просить позовні вимоги по зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити в повному обсязі. Відповідь на відзив мотивує тим, що доказів того, що автомобіль, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 , вибув з його володіння та користування та він позбавлений права на т/з, немає. Крім того, відповідач (позивач) не надав доказів того, що йому будь-яким чином та будь-ким чиняться перешкоди у доступі до даного т/з, так, як не надано доказів того, що транспортний засіб перебуває у повному користуванні ОСОБА_2 . ОСОБА_2 не заперечує того факту, що даний т/з на даний час перебуває в неї, оскільки ОСОБА_1 , їдучи за межі України, попросив її, щоб залишила автомобіль у себе та взамін, у разі необхідності, може ним скористатись. Крім того, ОСОБА_2 на даний час також перебуває за межами України та не використовує спірний автомобіль і не претендує на те, щоб залишити такий собі. Фактично, відповідач (позивач) через те, що він перебуває за межами України хоче перекласти тягар із продажу даного т/з на позивача (відповідача). Зважаючи на викладене, просить зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

22 липня 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Янчишина В.Й., на електронну адресу суду надійшли письмові заперечення, в яких він просить у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити повністю. Заперечення мотивує тим, що 19.10.2022 ОСОБА_1 перетнув державний кордон України, автомобіль залишив ОСОБА_2 , з цього часу автомобілем ОСОБА_1 не користується. Згідно відповіді Я-114 аз № 15.07.2024 ГУНП в Тернопільській області з 01.11.2022 по 01.07.2024 за порушення ПДР України, за участі т/з «Mazda 3», д.н.з. НОМЕР_2 , зафіксовані адміністративні правопорушення.

Згідно ухвали суду від 09 серпня 2024 року у даній справі призначено судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження. Окрім іншого, вказаною ухвалою зобов`язано відповідача ОСОБА_2 надати у розпорядження експерта оригінали усіх необхідних документів, які стосуються об`єкта дослідження, та, за необхідності, транспортний засіб марки «Mazda 3», номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску, номер кузова VIN № НОМЕР_1 , для проведення експертизи. Проведення вказаної експертизи доручено ФОП ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ).

14 жовтня 2024 року від судового експерта Говери О.Я. на адресу суду надійшов лист, який також направлений сторонам по справі та їхнім представникам, з якого вбачається, що експерт просила надати вказаний в ухвалі суду автомобіль марки «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та документ на право власності на нього для проведення експертизи на 10 год. 00 хв. 25 жовтня 2024 року за адресою: м. Тернопіль, вул. Старий Поділ, 51, каб. 607 або вирішити питання про забезпечення доставки експерта на місце огляду, попередньо узгодивши місце, дату та час проведення огляду.

06 грудня 2024 року на адресу суду надійшло повідомлення № 8 від судового експерта Говери О.Я. про неможливість надання висновку у зв`язку з не задоволенням клопотання та не наданням об`єкту дослідження. Зокрема, відповідь на клопотання на їх адресу не надходила, вказаний автомобіль для огляду та проведення експертизи не надано.

Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року поновлено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

16 грудня 2024 року від представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , адвоката Ковалівського Б.В., надійшла заява, в якій він повідомив, що 14 грудня 2024 року ним прийнято рішення про розірвання договору про надання юридичної (правничої) допомоги представництва інтересів та ведення справи в суді, який був укладений із ОСОБА_2 в односторонньому порядку, посилаючись на п.8 даного договору у зв`язку з порушенням замовником ОСОБА_2 вимог п.5, 6 договору.

06 лютого 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом - адвоката Янчишина В.Й. про призначення автотоварознавчої експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Призначено по справі автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення судової експертизи.

17 квітня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 16 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, складений 09.04.2025 судовим експертом Говерою О.Я.

24 квітня 2025 року ухвалою суду поновлено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та призначено її до судового розгляду.

08 травня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжята призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

19 червня 2025 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Янчишин В.Й. в судове засідання не прибули. 27 травня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Янчишина В.Й., надійшла заява, в якій він просить проводити судове засідання без його та позивача участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не подавала.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2024 року (справа № 607/1271/24) розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04.09.2019 у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 1760. Рішення набрало законної сили 09 квітня 2024 року.

За даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Переволоцькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області 22 квітня 2020 року, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Переволока Бучацького району Тернопільської області, її батьками зазначені: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За даними відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (Філія ГСЦ МВС) № 31/19-2-71 а.з. від 24.04.2024, наданої на адвокатський запит № 32 від 23.04.2024, згідно з інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, станом на 24.04.2024 автомобіль «Mazda 3», 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_5 , зареєстрований за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , дата реєстрації 26.09.2020.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу марки «Mazda 3», 2005 року випуску, сірого кольору, є ОСОБА_1 .

Як вбачається з довідки № 134 від 12.05.2024 (бюлетень авто товарознавця електронна версія) середня ринкова вартість автомобіля марки «Mazda 3 1.4і 5dr (ВК) Соmfort 5МТ», 2006 року випуску, об`єм двигуна см.куб. 1349, становить 228610 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Згідно роз`яснень, наданих в п. 23 постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

Суд враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів, в яких Верховний Суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.02.2022 у справі № 504/1126/19.

Судом встановлено, що сторонами за час шлюбу спільно був придбаний транспортний засіб марки «Mazda 3», д.н.з. НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_7 , дата реєстрації 29 вересня 2020 року за ОСОБА_1 , що слідує зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, та у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, та у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, і в такому разі право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Виходячи з характеру спірних правовідносин сторін, фактичних обставин справи, судом встановлено, що спірний транспортний засіб придбано за час шлюбу сторін, в інтересах сім`ї. Незалежно від того, на кого з подружжя оформлено рухоме майно, придбаний ними автомобіль згідно ст.60 СК України належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від доходів кожного з них та суми вкладених у придбане майно коштів.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга ст. 364 ЦК України).

Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 міститься висновок про те, що «з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Таким чином, суд має встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар».

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.02.2022, яка прийнята у справі №209/3085/20 виснувала, що платоспроможність не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини.

В судовому засіданні встановлено, що автомобілем марки «Мazda 3», номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 , користується відповідачка ОСОБА_2 .

Так, зі скріншотів з додатку «Дія», долучених до справи, слідує, що на ОСОБА_1 винесено постанови серії 4АВ № 4649912 та серія 4АВ № 4675093 за правопорушення, вчинені 23.01.2024 та 26.01.2024 на транспортному засобі з номерним знаком НОМЕР_2 , якими накладено адміністративні стягнення у виді штрафу. Також, на транспортний засіб марки «Mazda 3», д.н.з. НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_7 були оформлені поліси страхування № СА159036, діючий на 02.07.2024 та № АТ3792572, діючий на 10.04.20024.

Однак, як слідує з матеріалів справи, зокрема копії закордонного паспорта серії НОМЕР_8 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , такий виїхав за межі України 19.10.2022 через пункт пропуску «Меdyka», та, як вказує позивач, з того часу проживає за кордоном, що не спростовано стороною відповідача.

Окрім того, за даними відповіді Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області Я-114аз від 15.07.2024, адресованої адвокату В.Янчишину, у відповідності до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», в період з 01.11.2022 по 01.07.2024 за порушення правил дорожнього руху за участі автомобіля «Mazda», д.н.з. НОМЕР_2 , зафіксовані такі адміністративні правопорушення: 14.07.2023 в м. Бучач по вул. Галицька, 55, водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 12.05.2024 в АДРЕСА_2 , водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 03.05.2024 в АДРЕСА_3 , водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач зазначає, що спірний автомобіль знаходиться у відповідачки ОСОБА_2 та перебуває у її користуванні. Згоди щодо його поділу вони дійти не можуть, а тому просить стягнути із відповідачки у його користь частину вартості вказаного автомобіля, визнавши за відповідачкою право приватної власності на цілий автомобіль, оскільки останній є неподільною річчю.

Зважаючи на наведене, судом встановлено, що станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, а саме 22 травня 2024 року, спірний автомобіль перебував у користуванні відповідачки ОСОБА_2 .

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1 та 2 ст. 71 СК України).

Згідно ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Враховуючи, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні відповідачки ОСОБА_2 , а позивач погоджується одержати від відповідачки матеріальну компенсацію за належну йому частку автомобіля, суд приходить до висновку, що вказаний автомобіль підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення відповідачу спірного транспортного засобу з визнанням за ним права власності на цей автомобіль, із стягненням з відповідача на користь позивачки 1/2 частини його вартості.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16.

Як вбачається з висновку експерта ОСОБА_7 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 09 квітня 2025 року, ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля марки «Мazda 3», номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 на момент проведення експертизи 09.04.2025 становить 177460,00 грн.

Таким чином, вартість 1/2 частки спірного автомобіля становить 88730,00 грн і вказану грошову суму належить стягнути з відповідачки на користь позивача як грошову компенсацію права на належну йому частку автомобіля марки «Mazda 3», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , визнавши в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки «Mazda 3», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя слід відмовити.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відтак, зважаючи на приписи ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору та витрат за проведення транспортно-товарознавчих експертиз покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 940,20 грн (1211,20 грн х 88730,00 грн : 114305,00 грн).

Керуючись статтями 4, 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя припинити режим спільної сумісної власності та визнати право особистої приватної власності за ОСОБА_2 на транспортний засіб марки «Mazda 3», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 88730 (вісімдесят вісім тисяч сімсот тридцять) грн 00 коп.в рахунок грошової компенсації частки ринкової вартості колісного транспортного засобу марки «Mazda 3», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати: сплачений судовий збір у розмірі 940 (дев`ятсот сорок) грн 20 коп.; витрати за проведення транспортно-товарознавчих експертиз згідно рахунків судового експерта ФОП ОСОБА_7 № 8с від 29.11.2024 в сумі 757,28 грн та № 16с від 17.03.2025 в розмірі 2544,48 грн, в загальній сумі 3301 (три тисячі триста одна) грн 76 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повне рішення складено 19 червня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Суддя: І. І. Тхорик