№2/687/218/2025
17 червня 2025 року Чемеровецький районний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого - судді Борсука В.О.,
з участю секретаря - Пагор Б.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Чемерівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від обов`язку утримувати батька,
Позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про звільнення від обов`язку утримувати батька, посилаючись на те, що вона, ОСОБА_1 , має рідного батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаючи про батьківські обов`язки по вихованню своєї дитини, свідомо ухилявся від їх виконання, та після досягнення шістнадцятирічного віку взагалі не піклувався про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, навчання, підготовки до самостійного життя. Зокрема: не забезпечував необхідним харчуванням; медичним доглядом; лікуванням дитини; не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надавив доступу до культурних то інших духовних цінностей; не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляв інтерес до її внутрішнього світу; не створював умов для отримання нею освіти, що негативно впливло на її фізичний розвиток, як складову виховання, а після вступу позивача на 1 курс університету повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.
Після закінчення загальноосвітнього навчального закладу позивач проживала окремо від батьків, не отримувала жодної допомоги від ОСОБА_2 ..
На підставі викладеного просить звільнити її від обов`язку утримувати та піклуватися про батька - ОСОБА_2 ..
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак від представника надійшла заява про слухання справи у його відсутності та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
В судове засідання відповідач не з`явився, однак до суду надійшла заява про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком записаний ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17.04.1985 року.
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 14.10.1984 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після укладення шлюбу змінено прізвище дружини на « ОСОБА_4 ».
Згідно письмових пояснень ОСОБА_5 від 19.11.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є її рідною дочкою, а її рідний батько ОСОБА_2 чоловіком. З обома підтримує нормальні стосунки. При цьому, зазначає, що ОСОБА_2 погано ставився до своєї дочки, не підтримував її фінансово, після досягнення останньою 16-річного віку фактично виселив її з дому. Вони часто сварилися, а протягом тривалого часу, не спілкуються взагалі. Після чого дочка ОСОБА_1 проживала окремо, без підтримки батька. Зазначає, що вона сама як могла допомагала дочці - фінансово, продуктами харчування, одягом. Однак, це не подобалось чоловікові. Також, після школи ОСОБА_1 хотіла поступити до інституту, але її батько не допоміг їй та не дав грошових коштів. Хоча при цьому він мав можливість оплачувати дочці навчання, оскільки він працював. Причини такої поведінки їй достовірно невідомі. Але він часто заявляв, що дочка «собі на умі», нібито не поважає та не слухає його, поводить себе самостійно та незалежно. Наразі вони не спілкуються взагалі.
Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_2 з 06.01.2021 року є пенсіонером за віком.
Згідно копії диплому (з відзнакою) серії РН №30555715 від 30.06.2006 року вбачається, що ОСОБА_1 закінчила у 2006 року Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича і отримала базову вищу освіту за напрямком підготовки «Менеджмент» та здобула кваліфікацію бакалавра з менеджменту.
Стаття 51 Конституції України закріплює обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах, тощо.
Вважається, що повнолітні діти виконують свої обов`язки щодо утримання непрацездатних батьків добровільно.
Але, слід зазначити, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним, про що зазначено в п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Згідно з СК повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (ч. 1 ст. 202 СК).
Підставою виникнення аліментного зобов`язання між повнолітніми дітьми і їхніми батьками щодо утримання останніх є склад юридичних фактів: а) походження дітей (родинний зв`язок батьків і дітей); б) непрацездатність батьків; в) потреба батьків у матеріальній допомозі.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 не звертався до своєї доньки ОСОБА_1 з вимогою про примусове надання йому матеріальної допомоги та з вимогою здійснювати його утримання, на підставі ст. 202 СК України.
Таким чином вбачається, що в судовому засіданні факту того, що ОСОБА_2 потребує утримання, відповідно до ст. 202 СК України, від своєї доньки, встановлено не було. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимога позивачки про звільнення її від обов`язку утримувати батька, є передчасною та безпідставною, оскільки для того, щоб звільнити позивача від обов`язку утримувати свого батька, в судовому засіданні слід було б довести, що батько позивачки, відповідно до ст.202 СК України, потребує такого утримання.
У постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц, від 25 травня 2022 року справа № 675/2136/19 вказано, що відповідно до ч. 4ст. 206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.
Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 202, 204 СК України, ст. ст. 3, 130, 212-215, 224 ЦПК України, суд -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від обов`язку утримувати батька - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителька АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_2 .
Суддя Борсук В.О.