1Справа № 335/2663/25 2/335/1721/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Махненко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовною заявою Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,
Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії в розмірі 105 843, 09 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлове приміщення № 38, площею 132, 8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначене належне відповідачу ОСОБА_1 на праві власності приміщення позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії за період з 01.03.2023 по 31.03.2024 року на загальну суму 105843, 09 грн.
Відповідач не виконав свого обов`язку по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії згідно умов Договору, у зв`язку з чим виникла грошова заборгованість.
Ухвалою судді від 27.03.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи, призначено судове засідання.
02.04.2025 року від відповідача найшло письмове клопотання про закриття провадження у справі, оскільки відповідач вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
04.04.2025 року від представника позивача надійшли заперечення на заяву про закриття провадження у справі, вважає, що відповідачем не доведено використання нежитлового приміщення, у яке надавались послуги теплопостачання, для здійснення господарської діяльності.
У судовому засіданні представник відповідача підтримав раніше заявлене клопотання про закриття провадження у справі, на підставах викладених у ньому, надавши для дослідження суду договори про здійснення господарської діяльності. Представник відповідача пояснив, що Відповідач зареєстрований як фізична особа- підприємець, нежитлове приміщення АДРЕСА_2 використовується ним, як підприємцем, у господарській діяльності. Всі договори щодо надання електроенергії та комунальних послуг у дане приміщення, укладались з відповідачем, як фізичною особою - підприємцем.
Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та закриття провадження у справі, оскільки відповідач є власником нежитлового приміщення та ним не було доведено, що послугу з постачання теплової енергії він отримував для виробничих потреб, жодні господарські відносини між сторонами відсутні. Крім того, адресою здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 , тобто господарська діяльність ним здійснюється не за місцем надання послуг з постачання теплової енергії, за якою обліковується заборгованість, яка є предметом розгляду у цій справі.
Заслухавши пояснення представника відповідача та думку представника позивача по заявленому клопотанню, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, яка надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 316378668 від 30.11.2022, відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець з 20.09.2022. Місце проживання ФОП у вказаному витягу зазначено: АДРЕСА_3
Судом встановлено, що 01.12.2007 між ПП ОСОБА_1 та Концерном «Міські теплові мережі» укладено Договір № 203050 купівлі -продажу теплової енергії в гарячій воді на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № 38.
Станом на час розгляду справи, представником позивача не надано доказів щодо його розірвання, або доказів щодо припинення його дії у встановленому порядку.
Крім того, відповідачем на підтвердження факту здійснення господарської діяльності у спірному приміщенні надані договори оренди № 01.01.2021 від 01 січня 2021 року, № 26.01.2023 від 26 січня 2023 року, акти приймання-передачі та додаткові угоди до нього, якими продовжено строк договору оренди до 31.12.2025 року.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.
По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Відповідно до статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.
Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності за умови, що такі спори за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.
Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.
Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.
Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).
Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
За ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію, тощо), або відмовиться від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання, перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд, відповідно до нормативів норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги.
Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення з відповідача ОСОБА_1 , як споживача відповідних послуг.
Згідно із частиною 1 статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.
Відповідно до частини 1 статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.
Чинне законодавство чітко визначає, що ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
В залежності від правового статусу фізичної особи та ФОП залежить вирішення питання про юрисдикційність спору, необхідним є визначення який статус у спірних правовідносинах має відповідач.
Тобто для встановлення факту користування відповідачем належним йому нежитловим приміщенням, з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності ним як ФОП, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.
З досліджених судом матеріалів цивільної справи встановлено, що приміщення № 38 за адресою: АДРЕСА_1 є нежитловим, є фактичним місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 та використовується відповідачем, як фізичною особою - підприємцем, для здійснення ним підприємницької діяльності, зокрема і в період, за який виникла заборгованість по оплаті послуг з постачання теплової енергії, про стягнення якої заявлено позивачем.
Таким чином, встановлено, що має місце спір між суб`єктами господарювання, який підлягає вирішенню господарським судом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі та роз`яснює позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 13, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд, -
Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі- задовольнити.
Закрити провадження у цивільній справі за позовною заявою Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії на підставі п.1.ч.1 ст. 255 ЦПК України.
Роз`яснити позивачеві Концерну «Міські теплові мережі», що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В.Калюжна