Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2025 Справа №607/26092/24 Провадження №2/607/1438/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бакальця І.Г.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Майки А.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля та стягнення моральної шкоди та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

1. Стислий зміст позовної заяви

04 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення: 1) компенсації в розмірі вартості автомобіля марки «Yuelin-NJ-1028DB», 01 січня 2005 року виробництва, об`єм двигуна 3707 см.куб., який належить позивачу на праві власності і доступу до якого останній не має, а саме: 109 260 гривень; 2) 55 000 гривень на відшкодування моральної шкоди; 3) судових витрат: за проведення судової автотоварознавчої експертизи та судовий збір (а.с. 3 8).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року (справа № 607/14614/18) в порядку розподілу спільного майна подружжя визнано:

за ОСОБА_1 право власності на: (половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 ; (половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва торгового павільйону, розташованого по АДРЕСА_2 , на території ринку «Київський», загальною площею 52,6 кв.м.; (половину) гаража № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Колос», що за адресою: с. Петриків, Тернопільського району Тернопільської області; автомобіль марки «Yuelin-NJ-1028DB», від 01 січня 2005 року виробництва, об`єм двигуна 3707 см.куб.;

за ОСОБА_2 право власності на:

земельну ділянку, площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; земельну ділянку, площею 0,0701 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :04:002:0006; (половину) гаража № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Колос», що за адресою: с. Петриків, Тернопільського району Тернопільської області; (половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 ; (половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва торгового павільйону, розташованого по АДРЕСА_2 , на території ринку «Київський», загальною площею 52,6 кв.м. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року рішення суду від 11 липня 2019 року в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_3 , кадастровий номер якої :04:002:0005 та земельну ділянку, площею 0,0701 га, що знаходиться в с. Глядки, Зборівського району Тернопільської області, кадастровий номер :04:002:0006 скасовано та постановлено нове, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на: земельної ділянки, площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_3 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої :04:002:0005; земельної ділянки площею 0,0701 га, що знаходиться в с. Глядки, Зборівського району Тернопільської області, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої :04:002:0006. В решті рішення суду залишено без змін.

Позивач вказує, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів за вих. № 31-19-3296 від 26 липня 2019 року, автомобіль марки «Yuelin-NJ-1028DB», 01 січня 2005 року виробництва, об`єм двигуна 3707 см.куб., зареєстрований за ОСОБА_2 15 листопада 2019 року позивач на адресу відповідачки направив рекомендований лист із заявою від 15 листопада 2019 року, в якій просив передати йому як одноосібному власнику вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу та ключі від замка запалювання автомобіля, однак, вказана заява була проігнорована. У зв`язку з чим, він звернувся до суду з позовом до відповідачки та рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 червня 2020 року (справа № 607/2547/20) ОСОБА_2 зобов`язано усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 належним йому на праві приватної власності майном, а саме: автомобілем марки «Yuelin-NJ-1028DB», 01 січня 2005 року виробництва, об`єм двигуна 3707 см.куб.

З метою виконання згаданого судового рішення, позивач звернувся з виконавчим листом до Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ), де було відкрито виконавче провадження № 63048283. Постановою державного виконавця від 29 жовтня 2020 року за невиконання без поважних причин боржником ОСОБА_2 рішення суду на неї накладено штраф. Крім того, з метою виконання рішення суду від 05 червня 2020 року (справа № 607/2547/20) позивач 01 квітня 2021 року звернувся на адресу начальника Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області із заявою про внесення відомостей до ЄРДР за статтею 382 Кримінального кодексу України (далі КК України). 29 квітня 2021 року Тернопільським РУ ГУНП в Тернопільській області були внесені в ЄРДР відомості на підставі заяви позивача, розпочато кримінальне провадження № 0000557, проте, на цей час, вказане кримінальне провадження до суду не скеровано, підозру ОСОБА_2 не оголошено. Постановою державного виконавця ДВС від 15 березня 2023 року оголошено в розшук автомобіль марки «Yuelin-NJ-1028DB», 01 січня 2005 року виробництва, об`єм двигуна 3707 см.куб. У відповідді в.о. начальника ДВС № 96722 від 30 травня 2024 року вказано, що ВП № 63048283 перебуває на примусовому виконанні у відділі та не є завершеним.

Висновком судового експерта Мазура М.С. за № 86/24 від 19 липня 2024 року, середня ринкова вартість автомобіля марки «Yuelin-NJ-1028DB», 01 січня 2005 року виробництва, об`єм двигуна 3707 см.куб., станом на час проведення експертизи, без огляду становить 109 260 гривень. Крім того, позивач звертає увагу на те, що йому спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що він упродовж п`яти років не може користуватись цим автомобілем з вини відповідача, який належить йому на праві власності, у зв`язку з чим ОСОБА_1 позбавлений можливості користуватись та розпоряджатися своїм майном, що спричинило і спричиняє йому душевні страждання з огляду на безкарну поведінку ОСОБА_2 , яка незважаючи на рішення судів, відкриття кримінального провадження стосовно останньої за статтею 382 КК України, відкриття виконавчого провадження у якому ОСОБА_2 визнано боржником, відмовляється передати позивачу належний йому на праві власності автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від замка запалювання. Отже, внаслідок невиконання рішення судів відповідачкою, у ОСОБА_1 змінився ритм життя, в якому значну частину свого часу він приділяє відвідуванню судових засідань, правоохоронних органів, виконавчої служби, з метою захисту свого порушеного права. Крім цього, йому були спричинені душевні страждання, так як не отримавши доступу до належного йому на праві власності автомобіля, він позбавлений можливості його використовувати за призначенням та змушений ходити пішки, будучи людиною пенсійного віку та користуватися громадським транспортом в період спалаху епідемії «Covid-19». Як вказано у довідці № 169 від 18 жовтня 2022 року у ОСОБА_1 встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ст., ішемічна хвороба серця, кардіосклероз, грижа білої лінії живота, що самостійно вправляється, варикозна хвороба нижніх кінцівок.

2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив

Від представника відповідача адвоката Майки А. Б. надійшов відзив на позовну заяву, в якому висловлено прохання у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, адже заявлений позов є безпідставним і необґрунтованим. Так, адвокат зазначає, що за час перебування у шлюбі подружжям було прийнято рішення про відчуження, автомобіля марки «Yuelin-NJ-1028DB», 01 січня 2005 року виробництва, об`єм двигуна 3707 см.куб., який був зареєстрований за ОСОБА_2 . Цим автомобілем завжди користувався ОСОБА_1 , який і займався пошуком покупців. У 2015 році ОСОБА_1 знайшов покупців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , повідомив дружину, що ці люди мешканці Луганської області, а тому, попросив завірити нотаріально довіреність на право розпорядження цим автомобілем. Довіреність, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля, ключі та сам автомобіль ОСОБА_1 передав зазначеним у довіреності особам. Яку суму коштів отримав ОСОБА_1 від передачі цього автомобіля відповідач не пригадує. У 2018 році вказані особи зв`язались із відповідачкою та попросили надати ще одну довіреність, оскільки термін дії попередньої закінчився. ОСОБА_2 не відомо чи вказаний автомобіль зареєстрований ще на її ім`я.

Представник відповідача вказує, що позивачу відомо про те, що з 2015 року фізично у відповідача автомобіль не перебуває, адже під час розгляду справ № 607/14614/18 та № 607/2547/20 в наявності цього автомобіля не було. Вказаний автомобіль може перебувати у осіб, які вказані у довіреності, а тому, ОСОБА_2 немає фізичної можливості виконати судове рішення і її вина у цьому відсутня. Адвокат зазначає, що мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилається на правовідносини поділу майна подружжя, проте, рішення щодо поділу майна подружжя постановлено та набрало законної сили і судом визнано право власності на автомобіль за ОСОБА_1 . Таким чином, вимоги позивача у цій справі та їх обґрунтування пов`язані із зміною судового рішення та порядку його виконання. Крім того, ВП № 63046283 не є закінченим, виконавчий лист не повернутий, виконавцем не встановлено у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» факту втрати майна через недобросовісні дії боржника чи неможливості виконання судового рішення в натурі через об`єктивну відсутність майна. У частині вимог щодо моральної шкоди, то позивачем не доведено заподіяння йому такої шкоди діями відповідачки, оскільки не представлено суду доказів, які б свідчили про заподіяння її (а.с. 60 65).

3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 48).

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 зазначив, що подружжя вже тривалий час, приблизно з 2017 року, фактично розлучене, а чоловік і дружина проживали окремо. Процес поділу майна розпочався також десь у той час, згодом розпочалися суди щодо поділу майна. Довіреність на автомобіль 2018 року раніше не бачив, згоди щодо оформлення цієї та інших довіреностей стосовно автомобіля не надавав. Не пригадує обставини щодо того чи користувалася відповідач автомобілем. Крім того, зазначив, що пам`ятає факту, щоб він просив ОСОБА_2 оформляти якісь документи щодо автомобіля у нотаріуса, а також йому не відомо про отримання якихось коштів за автомобіля марки «Yuelin-NJ-1028DB». Де знаходиться фізично автомобіль не знає, у тому числі не бачив його у відповідача, а також не знає нічого про громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_2 , яка була допитана у судовому засіданні в якості свідка вказала, що позивач оформив на неї цей автомобіль, оскільки у його власності вже було декілька автомобілів. Цей автомобіль є вантажним, а тому вона ніколи ним не користувалася, транспортним засобом займався її колишній чоловік. Саме позивач знайшов покупців, жителів Луганської області, він її попросив здійснити відповідне оформлення документів у нотаріуса. Перший раз нотаріальні дії було вчинено в 2015 році у присутності позивача, потім через позивача з нею зв`язалися особи, на яких оформлювали автомобіль, для повторного вчинення нотаріальних дій. Після цього з нею з цього питання вже ніхто не контактував. Свідок зазначила, що автомобіль вибув з володіння сім`ї ОСОБА_2 незабаром після оформлення першої нотаріальної довіреності (приблизно у 2015 році). Після цього відповідачка не бачила цей автомобіль, ніколи ним не користувалася і не має уявлення де він знаходиться. Рішення про відчуження приймав ОСОБА_1 , який, за її словами, і отримав кошти. Сума угоди їй невідома.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бакалець І.Г. позов підтримали у повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Майка А.Б. щодо задоволення позову заперечили, просили відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом.

Згідно довіреності від 11 липня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ліщаною О.П., зареєстровано в реєстрі за № 1514, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 , ОСОБА_4 бути її представниками у відповідних органах реєстрації транспортних засобів, сервісних центрах та всіх інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, пов`язаних зі вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації, а також продажу (за ціну та на інших умовах на власний розсуд) належного їй на праві власності транспортного засобу марки «Yuelin» модель «NJ-1028DB», білого кольору, 2005 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шасі (кузов, рама): НОМЕР_3 , тип транспортного засобу загальний вантажний бортовий (а.с. 67, 68).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року (справа № 607/14618/18), позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

В порядку розподілу спільного майна подружжя визнано:

за ОСОБА_1 право власності на:

(половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 ;

(половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва торгового павільйону, розташованого по АДРЕСА_2 , на території ринку «Київський», загальною площею 52,6 кв.м.;

(половину) гаража № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Колос», що за адресою: с. Петриків, Тернопільського району Тернопільської області;

автомобіль марки «Yuelin-NJ-1028DB», від 01 січня 2005 року виробництва, об`єм двигуна 3707 см.куб.;

за ОСОБА_2 право власності на:

земельну ділянку, площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

земельну ділянку, площею 0,0701 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :04:002:0006;

(половину) гаража № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Колос», що за адресою: с. Петриків, Тернопільського району Тернопільської області;

(половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 ;

(половину) будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва торгового павільйону, розташованого по АДРЕСА_2 , на території ринку «Київський», загальною площею 52,6 кв.м.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 9 12).

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 задоволено.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_3 , кадастровий номер якої :04:002:0005 та земельну ділянку, площею 0,0701 га, що знаходиться в с. Глядки, Зборівського району Тернопільської області, кадастровий номер :04:002:0006 скасовано та постановлено нове, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на:

земельної ділянки, площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_3 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої :04:002:0005;

земельної ділянки площею 0,0701 га, що знаходиться в с. Глядки, Зборівського району Тернопільської області, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої :04:002:0006.

В решті рішення суду залишено без змін (а.с. 13 17).

15 листопада 2019 року ОСОБА_1 надіслав заяву рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 835, до ОСОБА_2 про виконання судового рішення у справі № 607/14614/18 (а.с. 29, 30).

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 червня 2020 року (справа № 607/2547/20) усунуто з боку ОСОБА_2 перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 належним йому на праві приватної власності майном, а саме:

автомобілем марки «Yuelin-NJ-1028DB», 01 січня 2005 року виробництва, об`ємом двигуна 3707 см.куб. шляхом повернення ОСОБА_1 автомобіля марки «Yuelin-NJ-1028DB», 01 січня 2005 року виробництва, об`ємом двигуна 3707 см.куб. та передачі ОСОБА_1 оригіналу свідоцтва про реєстрацію автомобіля марки «Yuelin-NJ-1028DB», 01 січня 2005 року виробництва, об`ємом двигуна 3707 см.куб., ключів від замка запалювання до вказаного автомобіля;

частиною гаражу № НОМЕР_1 , за адресою: с. Петриків, Тернопільської області, гаражний кооператив «Колос», шляхом повернення ОСОБА_1 дублікатів ключів від гаражу № НОМЕР_1 , за адресою: с. Петриків, Тернопільської області (а.с. 18, 19).

03 вересня 2020 року на виконання рішення суду від 05 червня 2020 року, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист (а.с. 20).

15 вересня 2020 року постановою про відкриття виконавчого провадження, головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Семенчук К.І. було відкрито виконавче провадження № 63048283 на виконання виконавчого листа № 607/2547/20 від 03 вересня 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області (а.с. 21). Вказану постанову надіслано сторонам, про що свідчить супровідний лист № 74692 від 15 вересня 2020 року (а.с. 40).

18 листопада 2020 року постановою державного виконавця про накладення штрафу на ОСОБА_2 накладено на боржника штраф (а.с. 22, 23).

01 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про вчинення кримінального правопорушення до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області, в якій просив внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за правовою кваліфікацією статті 382 КК України (умисне невиконання судового рішення) щодо ОСОБА_2 . Визнати ОСОБА_1 потерпілим від протиправних дій останньої у кримінальному провадженні (а.с.24).

29 квітня 2021 року внесено відомості до ЄРДР щодо ОСОБА_2 , номер кримінального провадження 0000557, правова кваліфікація кримінального правопорушення за частиною першою статті 382 КК України, на підставі заяви ОСОБА_1 , про що свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 28).

Постановою про розшук майна боржника, ВП № 6304828. від 15 березня 2023 року, оголошено в розшук майно боржника: вантажний автомобіль марки «Yuelin-NJ-1028DB», білого кольору, 01 січня 2005 року виробництва, номерний знак НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_3 (а.с. 31).

Станом на 09 травня 2023 року за ОСОБА_2 зареєстрований 28 квітня 2011 року, автомобіль марки «Yuelin-NJ-1028DB», 2005 року виробництва, об`ємом двигуна 3707 см.куб., тип вантажний (а.с .42).

28 травня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Бакалець І.Г. звернувся до відділу ДВС у м. Тернополі ПЗМУ МЮ (м. Івано-Франківськ) із адвокатським запитом (а.с. 39).

Згідно з відповіддю Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ № 96722 від 30 травня 2024 року станом на 30 травня 2024 року транспортний засіб вантажний автомобіль марки «Yuelin-NJ-1028DB», білого кольору, 01 січня 2005 року виробництва, номерний знак НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_3 , який оголошено в розшук постановою державного виконавця від 15 березня 2023 року не виявлено. Виконавче провадження № 63048283 перебуває на примусовому виконанні у відділі та не є завершеним (а.с. 36).

Відповідно до договору № 85/24 на виконання судової експертизи від 19 липня 2024 року, вартість судової автотоварознавчої експертизи становить 3 000 гривень (а.с.37).

Квитанцією до прибуткового касового ордера № 85/24 від 19 липня 2024 року ОСОБА_1 оплатив 3 000 гривень (а.с. 38).

Висновком експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи згідно заяви-звернення від ОСОБА_1 №86/24 від 19 липня 2024 року, середня ринкова ціна КТЗ «Yuelin-NJ-1028DB», 2005 року виробництва, станом на час проведення експертизи, без огляду, виходячи з наданих вихідних даних [5] [6], приймається рівною: «Сср» = 109 260 гривень

(а.с. 32 35).

Відповідно до інформації виконавче провадження № 63048283 від 20 січня 2025 року на сьогодні відкрите та перебуває на виконанні у Тернопільському відділі державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 69 75).

Згідно з відповіддю Комунального некомерційного підприємства Великоберезовицької селищної ради «Тернопільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» № 169 від 18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ст., ішемічна хвороба серця, кардіосклероз, серцева недостатність І ст., деформуючий остеоартроз, грижа білої лінії живота, що самостійно вправляється, варикозна хвороба нижніх кінцівок (а.с. 44).

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України).

Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп).

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами частин першої третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

2.2. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року витлумачено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам (пункт 1 резолютивної частини).

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, визначений у статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

За частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина третя статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року (справа № 753/8671/21), постанову Верховного Суду від 18 вересня 2023 року (справа № 582/18/21).

2.3. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Вказані конституційні приписи знаходять свій розвиток у цивільному законодавстві. Так, згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами правомочність контролювати використання майна за наявності певних умов для цього (див., зокрема, «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» /Sporrong and Lonnroth v. Sweden, 1982, § 61, «Вістінс і Перепйолькінс проти Латвії» /VistinsandPerepjolkinsv.Latvia [ВП], 2012, § 93).

2.4. Відповідно до частини другої статті 71 Сімейного кодексу України (далі СК України) якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Частинами першою другою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості, визначення частки у спільному майні, передання у власність за договором або присудження конкретного майна кожному з подружжя.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 № 11 року вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

Згідно із статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Суд зазначає, що важливим в аспекті розв`язання цього спору є непорушність презумпції рівності часток кожного з подружжя та не створення необґрунтованого та надмірного тягара для однієї із сторін провадження, оскільки спірні правовідносини, що виникли у цій справі, невіддільно пов`язані з виконанням рішення, яке набрало законної сили, пов`язаного з поділом майна позивача та відповідача.

На недопустимість покладення на одну із сторін у майнових спорах надмірного тягара вказував Верховний Суд. Так, суд касаційної інстанції зазначав, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар (постанова Верховного Суду України від 13 січня 2016 року (провадження №6-2925цс16), постанова Верховного Суду від 13 липня 2018 року, справа № 610/2035/17-ц).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що лише у виняткових випадках Суд розглядає рішення цивільного суду як втручання, оскільки способи його виконання були настільки негнучкими, що покладали надмірний тягар на сторону (§§ 48 53 рішення від 10 липня 2014 «Мілхау проти Франції»/Milhau v. France, заява № 4944/11).

2.5. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі Закон № 1404).

Відповідно до статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону № 1404).

У статті 18 Закону № 1404 передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Крім іншого, виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 1404).

Як вказано в частині третій статті 36 Закону №1404 у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

У статті 39 Закону № 1404 визначено випадки закінчення виконавчого провадження.

Європейський суд з прав людини у частині виконання рішень суду як завершальної стадії судового розгляду сформував усталену практику. Цей Суд для цілей статті 6 Конвенції розцінює виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, як складову частину «судового розгляду» (див. § 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі справа «Горнсбі проти Греції» / Hornsby v. Greece, заява № 18357/91).

Як було зазначено, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року, не змінене у цій частині під час апеляційного перегляду, в порядку розподілу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Yuelin-NJ-1028DB», від 01 січня 2005 року виробництва, об`єм двигуна 3707 см.куб. Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 червня 2020 року вирішено усунути з боку ОСОБА_2 перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 належним йому на праві приватної власності майном, а саме: автомобілем марки «Yuelin-NJ-1028DB», 01 січня 2005 року виробництва з передачею ОСОБА_1 оригіналу свідоцтва про реєстрацію автомобіля та ключів від замка запалювання до вказаного автомобіля.

15 вересня 2020 року постановою про відкриття виконавчого провадження, відкрито виконавче провадження № 63048283 на виконання виконавчого листа № 607/2547/20 від 03 вересня 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Це виконавче провадження перебуває на примусовому виконанні та не є завершеним.

Страсбурзький суд вказував, що при оцінці дотримання статті 1 Протоколу № 1 суд має здійснити всебічний розгляд різних інтересів, що перебувають на розгляді, пам`ятаючи, що Конвенція покликана захищати права, які є «практичними та ефективними». Він має дивитися поза межі очевидного та досліджувати реалії ситуації, на яку надходить скарга. Ця оцінка може включати не лише відповідні умови компенсації якщо ситуація схожа на вилучення майна а й поведінку сторін, включаючи засоби, застосовані державою, та їхнє впровадження. У цьому контексті слід підкреслити, що невизначеність будь то законодавча, адміністративна або така, що виникає з практики, застосованої органами влади є фактором, який необхідно враховувати при оцінці поведінки держави. Дійсно, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи зобов`язані діяти своєчасно, належним та послідовним чином (§ 151 рішення від 22 червня 2004 року у справі «Броньовскі проти Польщі» / Broniowski v. Poland, заява № 31443/96).

Суд бере до уваги тривалість виконавчого провадження, водночас суд оцінює, досліджені в матеріалах докази та покази сторін щодо того, що спірне майно було передано за довіреністю ще у шлюбі, до поділу майна подружжя, на разі транспортний засіб перебуває у розшуку, а відповідне виконавче провадження не завершене.

Тож задоволення позову у частині стягнення грошової компенсації вартості автомобіля з огляду на те, що виконавче провадження № 63048283 перебуває на примусовому виконанні у відділі та не є завершеним, буде передчасним та може мати наслідком покладення на іншу сторону надмірного тягара, якщо у результаті виконавчих дій транспортний засіб буде повернуто позивачу. Це також порушить презумпцію рівності часток кожного з подружжя й буде несумісним зі способами захисту законних інтересів, уґрунтованих на принципах, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви

За таких обставин, в процесі розгляду справи встановлено, що спірний транспортний засіб за довіреністю було передано іншим особам ще до постановлення рішення суду про поділ майна подружжя, на виконанні перебуває ВП №63048283, яке є не завершеним, відтак стягнення грошової компенсації вартості автомобіля покладе на ОСОБА_2 надмірний тягар, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

За таких умов суд також доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову у частині стягнення з відповідача 55 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи той факт, що у задоволенні позову про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля та стягнення моральної шкоди відмовлено, а позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень, про що свідчить квитанція № 0.0..1 від 19 липня 2025 року (а.с. 1), таким чином, судові витрати, зокрема: судовий збір та витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи слід покласти на позивача в межах ним понесених.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 78, 80 81, 89, 141, 258 268, 273 274, 352 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля та стягнення моральної шкоди відмовити.

2. Судові витрати, зокрема: судовий збір та за проведення судової автотоварознавчої експертизи слід покласти на ОСОБА_1 в межах ним понесених.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

4. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

6. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 червня 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_5 .

Головуючий суддяТ. І. Якімець