ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про скасування заходів забезпечення позову

18 червня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Слюсар Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Фастів в приміщенні суду заяву відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 12.02.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 12.02.2016 року у даній справі шляхом скасування арешту на нерухоме майно. У вказаній заяві зазначено, що у 2016 році ухвалено рішення про стягнення боргу, але не вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки існування арешту порушує права відповідача, остання звернулася до суду із заявою про скасування арешту на майно, що був накладений ухвалою суду від 12.02.2016 року.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій просила вимоги заяви задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив задовольнити вимоги заяви, так як борг йому повернуто, а будь-які майнові претензії до відповідача у нього відсутні.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про скасування заходів забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В ході розгляду справи, за заявою позивача ОСОБА_1 , ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2016 року накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , заборонивши його власнику ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо цього житлового будинку, у зв`язку з тим, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача борг за договором позики в розмірі 53 000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 530,00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України (в редакції, чинній на час винесення ухвали про забезпечення позову та рішення по суті спору), якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України прийнятого Законом України 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 158 чинного ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Вимогами статті 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи те, що сам позивач (стягувач за рішенням суду) підтвердив шляхом подачі відповідної заяви до суду про виконання зобов`язань відповідачем за судовим рішенням у справі про стягнення боргу, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалю суду від 12 лютого 2016 року, які застосовувались з метою реального виконання судового рішення, підлягають скасуванню, а тому, вимоги заяви слід задовольнити.

Відповідно до ч. 11 ст. 158 ЦПК України, примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 158, 259, 260, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 12.02.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2016 року у справі №381/5186/15-ц про накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом заборони його власнику ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо цього житлового будинку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду відповідно до статей 354-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строків на апеляційне оскарження, або після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Осаулова Н.А.

Ухвалу суду виготовлено 18.06.2025 року