Справа № 369/1432/25
Провадження № 2-о/369/294/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Янченка А.В. за участі секретаря судового засідання Лисяк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 369/1432/25 за заявою за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

На обгрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 матір заявника ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 10.10.2023 року.

Заявниця постійно проживала разом із ОСОБА_3 в ОСОБА_4 та здійснювала догляд за нею.

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем померлої, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які б прийняли спадщину, чи претендували б на неї немає.

Право заявника на прийняття спадщини ніким не оспорюється.

11 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Чернявської Ірини Володимирівни для оформлення своїх спадкових прав, а саме видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки, розташовані на території Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області та у с. Микільське.

Приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Чернявською Іриною Володимирівною було заведено спадкову справу №2/2024.

13 квітня 2024 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно із якою свідоцтва про право на спадщину за законом заявнику ОСОБА_1 не можуть бути видані, оскільки, на підставі ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтва про право на спадщину видаються спадкоємцям, прийнявшим спадщину.

Стаття 1270 ЦК України встановлює строк для прийняття спадщини у шість місяців з часу відкриття спадщини. Спадкоємиця звернулася до нотаріуса вже після спливу строку для прийняття спадщини, не надавши достатніх доказів факту прийняття нею спадщини.

За поданими документами про реєстрацію місця проживання спадкодавиця та спадкоємиця були зареєстровані за різними адресами. За твердженням спадкоємиці ОСОБА_1 , вони зі спадкодавицею на час відкриття спадщини виїхали з тимчасово окупованої території, де були зареєстровані, і фактично проживали разом в АДРЕСА_1 .

В даному випадку нотаріус позбавлений можливості в безспірному порядку видати свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно. Заявник надала нотаріусу довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 і довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , з яких вбачається, що ці особи проживали разом за однією адресою в АДРЕСА_1 .

Але нотаріусом було повідомлено про відмову у прийнятті цих доказів як належних для підтвердження факту спільного проживання спадкодавиці та спадкоємиці та рекомендовано звернутися до суду для встановлення юридичного факту, що місцем відкриття спадщини є місце постійного проживання спадкодавиці.

У зв`язку із викладеними обставинами, виникла необхідність встановлення місця відкриття спадщини та факту прийняття спадщини заявником як спадкоємцем, що проживав на час смерті разом зі спадкодавцем. Від встановлення вказаних юридичних фактів залежить оформлення спадщини.

Таким чином заявниця просить встановити юридичний факт, що місцем відкриття спадщини є місце постійного проживання спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 та встановити факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , як спадкоємцем, що проживав постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

31.01.2025 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд призначено проводити за правилами окремого провадження.

Заявник подала до суду заяву про розгляд справи без його участі. Заінтересована особа у судове засідання 17.04.2025 року не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 матір заявника ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 10.10.2023 року.

Заявниця постійно проживала разом із ОСОБА_3 в ОСОБА_4 та здійснювала догляд за нею.

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем померлої, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які б прийняли спадщину, чи претендували б на неї немає.

Право заявника на прийняття спадщини ніким не оспорюється.

11 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Чернявської Ірини Володимирівни для оформлення своїх спадкових прав, а саме видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки, розташовані на території Микільської сільської ради Волноваського району Донецької області та у с. Микільське.

Приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Чернявською Іриною Володимирівною було заведено спадкову справу №2/2024.

13 квітня 2024 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно із якою свідоцтва про право на спадщину за законом заявнику ОСОБА_1 не можуть бути видані, оскільки, на підставі ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтва про право на спадщину видаються спадкоємцям, прийнявшим спадщину.

За поданими документами про реєстрацію місця проживання спадкодавиця та спадкоємиця були зареєстровані за різними адресами. За твердженням спадкоємиці ОСОБА_1 , вони зі спадкодавицею на час відкриття спадщини виїхали з тимчасово окупованої території, де були зареєстровані, і фактично проживали разом в АДРЕСА_1 .

В даному випадку нотаріус позбавлений можливості в безспірному порядку видати свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно. Заявник надала нотаріусу довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 і довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , з яких вбачається, що ці особи проживали разом за однією адресою в АДРЕСА_1 .

Але нотаріусом було повідомлено про відмову у прийнятті цих доказів як належних для підтвердження факту спільного проживання спадкодавиці та спадкоємиці та рекомендовано звернутися до суду для встановлення юридичного факту, що місцем відкриття спадщини є місце постійного проживання спадкодавиці.

У зв`язку із викладеними обставинами, виникла необхідність встановлення місця відкриття спадщини та факту прийняття спадщини заявником як спадкоємцем, що проживав на час смерті разом зі спадкодавцем. Від встановлення вказаних юридичних фактів залежить оформлення спадщини.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, враховуючи наведені обставини, приймаючи до уваги необхідність встановлення факту належності правовстановлюючих документів для можливості отримання заявником спадщини, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити юридичний факт, що місцем відкриття спадщини є місце постійного проживання спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 та встановити факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , як спадкоємцем, що проживав постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 24.06.2025 року.

Суддя А.В. Янченко