Справа № 509/2182/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

судді Козирського Є.С.,

секретаря Лепешенкової В.А.,

представник позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Гончарова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Маяківська сільська рада Одеського району Одеської області, Овідіопольська районна державна нотаріальна контора, про застосування наслідків недійсності нікчемних заповітів шляхом виключення записів зі Спадкового реєстру,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом виключення зі Спадкового реєстру запису про реєстрацію заповіту № 19, складеного 19.10.2012 року ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 та посвідченого секретарем Надлиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області Стояновою В.В; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом виключення зі Спадкового реєстру запису про реєстрацію заповіту № 20, складеного 19.10.2012 року ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 та посвідченого секретарем Надлиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області Стояновою В.В.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить: жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 загальною площею 52,0 кв.м., житловою 33,6 кв.м.; земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,24 га, що розташована за адресою, АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,9899 га для ведення товарного сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :01:001:0638, за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Надлиманська сільська рада, масиви № 27,9 ділянка № НОМЕР_2 ; земельна ділянка площею 1,8725 га для ведення товарного сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :01:001:1008, за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Надлиманська сільська рада, масиви № 27,9 ділянка № НОМЕР_2 . На день смерті матері він був зареєстрований та мешкав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 510 від 18.09.2017 року. Однак в цій довідці він чомусь зазначений онуком померлої, а не сином. У зв`язку з тим, що його брат по матері ОСОБА_4 (Відповідач) знищив його первісне свідоцтво про народження, він не міг своєчасно отримати свідоцтво про смерть своєї матері, отримав його він лише 30.09.2021 року, про що свідчить повторне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 видане Овідіопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ (м.Одеса) 30.09.2021, актовий запис № 707. Відповідач в 2017 році не надав йому копії свідоцтва про смерть матері, знищив його паспорт, свідоцтво про народження, чим перешкодив йому своєчасне звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Для відновлення своїх спадкових прав 06.01.2022 року він звернувся до Овідіопольського районного суду з позовом про встановлення батьківства, в процесі розгляду справи була отримана за запитом суду спадкова справа після померлої ОСОБА_5 , з якої він довідався про те, що ОСОБА_4 оформив на себе все спадкове майно за двома заповітами, посвідченими 19.10.2012 року. секретарем Надлиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області Стояновою В.В. В першому заповіті ОСОБА_5 заповіла Відповідачу все своє рухоме і нерухоме майно. Як зазначено в тексті заповіту він підписаний власноруч ОСОБА_5 о 14.40 19.10.2012 року та зареєстрований в реєстрі за № 19. В другому заповіті ОСОБА_5 заповіла Відповідачу земельну ділянку площею 2,86 га, що розташована на території Надлиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, належну їй на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 039628. Як зазначено в тексті заповіту він підписаний власноруч ОСОБА_5 о 15.40 19.10.2012 року та зареєстрований в реєстрі за № 20. На підставі цих двох заповітів державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Т.Д.Кураловою Конському О.О. 14.03.2018 року було видано 4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме: 1) свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , зареєстроване в реєстрі за № 1-226; 2) свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,2400 га, в тому числі по угіддям: 0,0131 га рілля, 0,1002 га рілля, 0,0211 га сади, 0,0170 га капітальна, 0,0044 га капітальна, 0,0842 га прибудинкова територія,що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване в реєстрі за № 1-227; 3) свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 0,9899 га, в т.числі по угіддям: 0,9899 га рілля, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване в реєстрі за № 1-228; 4) свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 1,8725 га, в т.числі по угіддям: 1,8725 га - рілля, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване в реєстрі за № 1-229. У зв`язку з порушенням своїх спадкових прав він звернувся до Овідіопольського районного суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту скасованим, визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та скасування державної реєстрації права власності. В процесі розгляду справи № 509/3093/22 при допиті свідка ОСОБА_6 , було з`ясовано, що вона посвідчувала заповіти № 19 та № 20 від 19.10.2012 року, як секретар Надлиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, на підставі рішення сесії цієї ради. Як вбачається з тексту заповітів № 19 та 20 від 19.10.2012 року, вони посвідчувались секретарем сільської ради Стояновою В.В. Рішення виконкому стосовно призначення ОСОБА_6 відповідальною особою за вчинення нотаріальних дій не приймалось, так як виконком в той період часу не збирався і не працював. З огляду на вищевикладене, заповіти № 19 та 20 від 19.10.2012 року посвідчувала особа секретар Надлиманської сільської ради ОСОБА_6 , яка на дату посвідчення цих заповітів не мала на це повноважень, бо виконавчий комітет цієї ради не працював і відповідно не уповноважував її на такі дії, отже вищезазначені заповіти складені та посвідчені особою, яка не мала на це права.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову . Зазначив, що за життя ОСОБА_5 склала на ім?я сина ОСОБА_4 два заповіти від 19.10.2012 року, посвідчені секретарем Надлиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області Стояновою В.В., зареєстровані в реєстрі за №№ 19, 20, за якими ОСОБА_5 заповіла сину усе своє майно нерухоме та рухоме, та земельну ділянку, загальною площею 2,86 га, яка розташована на території Надлиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області. Вказані заповіти посвідчені посадовою особою на підставі рішення XV сесії VІ-го скликання Надлиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 231-VІ від 26.01.2012 року «Про призначення відповідальної особи за вчинення нотаріальних дій та зберігання та використання гербових бланків актів цивільного стану». Відповідно до якого, відповідальною особою за вчинення нотаріальних дій та за зберігання та використання гербових бланків свідоцтв актових записів цивільного стану на 2012 рік призначено секретаря сільської ради ОСОБА_6 . Крім того, ОСОБА_6 є також секретарем виконкому за рішенням ІІ сесії VІ-го скликання Надлиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 12-VІ від 17.11.2010 року «Про утворення виконавчого комітету Надлиманської сільської ради». 14.03.2018 року державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д. видані на ім?я ОСОБА_4 чотири свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за №№ 1-226, 1-227, 1-228, 1-229, на окремі об?єкти нерухомого майна. Державний нотаріус встановив законність заповітів, вірно витлумачив їх та визначив об?єм спадкової маси ОСОБА_4 . Питань щодо форми чи посвідчення у державного нотаріуса не виникло. Таким чином, заповіти посвідчені посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка була належним чином уповноважена на вчинення нотаріальних дій, оскільки відповідно до п. 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. ОСОБА_6 , яка, з огляду на зазначені норми, мала повноваження на посвідчення заповітів від 19.10.2012 року. При цьому Надлиманська сільська рада повідомила представника позивача, що протоколи засідання виконкому Надлиманської сільської ради відсутні у зв?язку з тим, що всі поточні питання розглядалися виключно на сесіях сільської ради. Таким чином, заповіти складені із дотриманням вимог щодо їх посвідчення, оскільки є рішення сесії про надання секретарю Надлиманської сільської ради Стояновій В.В. права здійснення нотаріальних дій у 2012 році. Також просив стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 42 000,00грн.

Представник Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

Представник відповідача, в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить: жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 загальною площею 52,0 кв.м., житловою 33,6 кв.м.; земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,24 га, що розташована за адресою, АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,9899 га для ведення товарного сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :01:001:0638, за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Надлиманська сільська рада, масиви № 27,9 ділянка № НОМЕР_2 ; земельна ділянка площею 1,8725 га для ведення товарного сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :01:001:1008, за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Надлиманська сільська рада, масиви № 27,9 ділянка № НОМЕР_2 . На день смерті матері Позивач був зареєстрований та мешкав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 510 від 18.09.2017 року.

За життя ОСОБА_5 склала на ім?я Відповідача - ОСОБА_4 два заповіти від 19.10.2012 року, посвідчені секретарем Надлиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області Стояновою В.В., зареєстровані в реєстрі за №№ 19, 20, за якими ОСОБА_5 заповіла Відповідачу усе своє майно нерухоме та рухоме, та земельну ділянку, загальною площею 2,86 га, яка розташована на території Надлиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області.

Вказані заповіти посвідчені посадовою особою на підставі рішення XV сесії VІ-го скликання Надлиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 231-VІ від 26.01.2012 року «Про призначення відповідальної особи за вчинення нотаріальних дій та зберігання та використання гербових бланків актів цивільного стану». Відповідно до якого, відповідальною особою за вчинення нотаріальних дій та за зберігання та використання гербових бланків свідоцтв актових записів цивільного стану на 2012 рік призначено секретаря сільської ради ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_6 є також секретарем виконкому за рішенням ІІ сесії VІ-го скликання Надлиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 12-VІ від 17.11.2010 року «Про утворення виконавчого комітету Надлиманської сільської ради».

14.03.2018 року державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д. видані на ім?я ОСОБА_4 чотири свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за №№ 1-226, 1-227, 1-228, 1-229, на окремі об?єкти нерухомого майна. Державний нотаріус встановив законність заповітів, вірно витлумачив їх та визначив об?єм спадкової маси ОСОБА_4 .

Позивач вважає, що оскільки заповіти № 19 та 20 від 19.10.2012 року, посвідчені особою, яка не мала на це повноважень, вони є нікчемними, тому звернувся до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом виключення зі Спадкового реєстру записів про реєстрацію заповіту № 19 та № 20 від 19.10.2012 року.

Загальні вимоги до форми заповіту визначені у ст. 1247 ЦК України, згідно з положеннями якої, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Аналогічну норму за своїй змістом містить також і п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат».

Згідно зі ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

У статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час посвідчення заповітів) вказано, що посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до підпункту 5 пункту «б» частини першої статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час посвідчення заповітів) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад).

Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час посвідчення заповітів) секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час посвідчення заповітів) у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють вчиняють також такі нотаріальні дії, зокрема, посвідчують заповіти.

Пунктом 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5 передбачено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

З урахуванням того, що ОСОБА_6 є також секретарем виконкому, вчинення нотаріальних дій посадовою особою виконавчого комітету сільської ради, якою, в тому числі є його секретар, у випадку відсутності у населеному пункті нотаріуса, є здійсненням відповідним органом місцевого самоврядування (від імені якої діє її посадова особа) делегованих повноважень, наданих їм в силу прямої норми закону.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 303/5126/18, від 17 листопада 2021 року у справі № 753/2062/20.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №466/9242/21, провадження № 61-4349св23 зазначено, що зміст ч. 1 ст. 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у ст. 1247-1249, 1253 ЦК України.

Форма заповіту має бути письмова, а порядок його посвідчення - різний: насамперед нотаріусом з додержанням вимог ст.1248, 1249 ЦК України, посадовою особою органів місцевого самоврядування (ст. 1251 ЦК України); іншими посадовими особами, зазначеними у ч. 1-6 ст. 1252 ЦК України, з додержанням вимог ч. 7 цієї статті.

Кваліфікація заповіту як нікчемного з підстав, які не передбачені ані ч. 1 ст. 1257 ЦК України, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує це вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту, оскільки сталася смерть заповідача.

У Постанові Верховного Суду від 09.01.2019 у справі № 759/2328/16 зроблено висновок, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

У постанові Верховного Суду від 20.11.2023 у справі №518/1249/14-ц, провадження № 61-2627св23 зазначено, що для того, щоб заповіт був дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, він повинен бути посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Таким чином, заповіти посвідчені посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка була належним чином уповноважена на вчинення нотаріальних дій, оскільки відповідно до п. 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. ОСОБА_6 , яка, з огляду на зазначені норми, мала повноваження на посвідчення заповітів від 19.10.2012 року.

При цьому Надлиманська сільська рада повідомила представника позивача, що протоколи засідання виконкому Надлиманської сільської ради відсутні у зв?язку з тим, що всі поточні питання розглядалися виключно на сесіях сільської ради.

Враховуючи викладене, суд встановив, що заповіти складені із дотриманням вимог щодо їх посвідчення, оскільки є рішення сесії про надання секретарю Надлиманської сільської ради Стояновій В.В. права здійснення нотаріальних дій у 2012 році.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим такий позов не підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх фактично сплачено стороною.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження №61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Частиною 1, 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд стягнути з позивача на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати .

Так, відповідач просить стягнути з позивача 42000 грн. за надання юридичних послуг, які включають в себе послуги згідно детального опису робіт (наданих послуг): вивчення матеріалів цивільної справи №509/2182/24, консультування клієнта , аналіз законодавства і судової практики Верховного суду, розробка правової позиції, складання та подання до суду відзиву на позовну заяву (час, витрачений адвокатом 3 години, вартість 12000,00 гривень); час, витрачений адвокатом на проїзд з м. Одеси до Овідіопольського районного суду Одеської області, на очікування та участь в судових засіданнях по справі 30 000,00грн.

Представником позивача надано заперечення на клопотання сторони відповідача щодо стягнення з позивача ОСОБА_3 судових витрат в розмірі 42000грн, відповідно до якого просить суд у разі відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 зменшити судові витрати на правничу допомогу у зв`язку з їх необгрунтованістю та недоведеністю належними та допустимими доказами.

Так на підтвердження понесених витрат на правову допомогу стороною відповідача надані:

- копія додаткової угоди від 14 червня 2024 р. до договору №22/08/22ф про надання професійної правничої допомоги від 22.08.2022 року;

- копія детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом в рамках Додаткової угоди від 14.06.2024 року до Договору №22/08/22ф. про надання професійної правничої допомоги від 22.08.2022 року;

- Ордер про надання правничої (правової) допомоги від 22.08.2022 р., що посвідчує повноваження адвоката Слободяника О.І. на надання правової допомоги ОСОБА_4 ;

- копія довідки про повну сплату гонорару від 10.05.2025 року в сумі 42000,00грн.

Суд не погоджується з заявленою адвокатом сумою витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 42 000 грн. та її розрахунком, вважає її завищеною, необґрунтованою, не співмірною зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому такою, що підлягає частковому задоволенню в розмірі 15 000 грн.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Із змісту правової позиції Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 вбачається, що при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4статті 137 ЦПК України.

Також, при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, участь представника відповідача в судових засіданнях, їх кількість та час, доводи сторони позивача, що викладені у запереченнях про стягнення витрат на правову допомогу, які спростовуються матеріалами справи, а тому вважає, що вимоги сторони відповідача підлягають частковому задоволенню на суму 15 000 грн. На думку суду, такий розмір витрат є співмірним із заявленими вимогами, складністю справи та проведеною адвокатом роботою.

Керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263, 265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Маяківська сільська рада Одеського району Одеської області, Овідіопольська районна державна нотаріальна контора, про застосування наслідків недійсності нікчемних заповітів шляхом виключення записів зі Спадкового реєстру відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 19.06.2025 року.

Суддя: Є. С. Козирський