Справа № 359/4615/25
Провадження №2/359/2568/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2025 р. м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі Кулик Т.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що він та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_5 . На даний час останній досягнув повноліття та є студентом Черкаського державному фахового бізнес-коледжу. ОСОБА_5 самостійного доходу не має та перебуває на утриманні батька. В той же час ОСОБА_4 як мати може надавати матеріальну допомогу. Тому ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , який продовжує навчання, в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення ним навчання.

Ухвалою судді від 22.04.2025 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

05.05.2025 року від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги визнала часткового виходячи з наступного. Відповідачка ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та матір ОСОБА_7 , яка являється інвалідом третьої групи, має проблеми зі здоров`ям, потребує лікування та коштів для придбання ліків. Позивач як батько теж зобов`язаний на рівні з відповідачкою утримувати повнолітнього сина, є працевлаштований, являється ФОП з основним видом діяльності : 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 68.31 агентства нерухомості. Отже, враховуючи матеріальний стан відповідачки та перебуванні на утриманні малолітнього сина та матері, яка є інвалідом ІІІ та непрацездатною, відповідачка просить стягувати з останньої 1/8 частину на аліменти, адже ст.. 199 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідачка з урахуванням можливостей може надати матеріальну допомогу, саме в розмірі 1/8 частини заробітку.

19.05.2025 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. У якій позивач зазначив, що до 18 квітня 2025 року ОСОБА_4 сплачувала аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу), про зменшення розміру аліментів не зверталася, хоча на той час існували обставини, на які зараз посилається Відповідач. Також, відповідачем не надано доказів, що мати потребую матеріальної допомоги. Крім того, відповідач не зазначила, що крім неї у матері є ще друга дочка ОСОБА_8 . Крім того мати ОСОБА_7 не членом сім`ї Відповідача (дані взяті з щорічної декларації про доходи за 2024 рік ОСОБА_4 ) та Відповідач не призначений її опікуном. Крім того не має доказу що відповідач доглядає та надає матеріальну допомогу своїй матері та просить суд врахувати факт того, що мати Відповідач проживає у військові частини а її мати за 200 км від частини. Також у відповідача та її чоловіка на праві власності є нерухоме майно: а саме 2 квартири, приватний будинок та 4 земельних ділянки.

24.05.2025 року від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник повністю заперечила проти доводів та міркувань позивача у відповіді на відзив та вважає їх надуманими, необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства до даних правовідносин. Відповідачка частково визнає позовні вимоги позивача виходячи з наступного, підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку/сина, які продовжують навчання визначені законодавцем у статті 199 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми, якщо повнолітні дочка/син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Роз`яснення норми було викладено Пленумом Верховного Суду України в пункті 200 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, якою було роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: осягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Позов про стягнення аліментів за період навчання повинен відповідати наступним вимогам: доведення необхідності надання допомоги на період навчання, розмір необхідної допомоги, докази, що особа планує стягувати такі грошові кошти саме на витрати пов`язані з навчанням (це пов`язано з тим, що батьки звільнені від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що не пов`язані з його навчанням). Відповідно до наданої довідки з Черкаського державного фахового бізнес коледжу Міністерства освіти і науки України № 1572 від 27.02.2025 року ОСОБА_5 навчається на денній формі навчання за освітньою програмою «Комп?ютерна інженерія » на ІІІ курсі за рахунок коштів державного (регіонального) бюджету. Термін навчання : 3 роки 10 місяців , з 15 серпня 2022 року по 30 червня 2026 року. Отже, як вбачається з доданих позивачем документів ОСОБА_5 навчається за рахунок коштів державного (регіонального) бюджету, має у власності частину будинку з надвірними спорудами та частину земельної ділянки кадастровий номер :06:047:0025 за адресою: АДРЕСА_1 , останній навчається також в м. Черкаси, отже витрат коштів для проживання не потребує.

Позивач та його представник у судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач та його представник у судовому засіданні, позовні вимоги визнали частково та не заперечили проти стягнення аліментів у розмірі 1/8 частки.

Заслухавши думку сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком повнолітнього ОСОБА_5 , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 29 липня 2022 року (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 досягнув повноліття. У зв`язку з цим, ОСОБА_4 припинила сплачувати аліменти на його утримання, які були стягнуті на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2023 року (а.с.8-9).

У відповідності до ст.199 СК України якщо повнолітній син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати його до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.200 цього ж Кодексу суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Встановлено, що з довідки №1572 від 27.02.2025 року, наданої Черкаським державним фаховим бізнес-коледжом вбачається, що ОСОБА_5 дійсно навчається на денній формі навчання в Черкаському державному фаховому бізнес-коледжі, закладі вищої освіти, за освітньою програмою «Комп`ютерна інженерія» (спеціальністю: 123 «Комп`ютерна інженерія», галузь знань 12 Інформаційні технології) на ІІІ курсі за рахунок коштів державного (регіонального) бюджету. Термін навчання: 3 роки 10 місяців, з 15 серпня 2022 року (Наказ про Зарахування № 37-к від 28 липня 2022 року) не 30 червня 2026 року (а.с.7).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 навчається на денній формі навчання він не в змозі офіційно працювати та отримувати дохід та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги на своє утримання.

Згідно акту опитування сусідів від 11 липня 2022 року №11, ОСОБА_5 дійсно проживає з ОСОБА_2 в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_2 з грудня 2021 року і по даний час (а.с.10).

Крім цього встановлено, що 06 червня 2014 року ОСОБА_9 уклав шлюб з ОСОБА_10 . В результаті реєстрації шлюбу прізвище подружжя ОСОБА_11 . Від цього шлюбу у них народилась син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_7 є матір`ю відповідача ОСОБА_4 . Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 08 вересня 1982 року та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян від 29.04.2025 року №2.

ОСОБА_7 є інвалідом третьої групи, тяжко хворіє та потребує матеріальної допомоги.

Проаналізувавши викладені обставини в їх сукупності щодо матеріального становища відповідача, наявність матері інваліда, навчання ОСОБА_5 за рахунок коштів державного (регіонального) бюджету та перебування на її утриманні неповнолітньої дитини, суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 згодна сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, яка продовжує навчання. Однак в меншому розмірі, ніж про це просить ОСОБА_2 .

За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч цьому, ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність ОСОБА_4 сплачувати аліменти у заявленому ним розмірі. Обставини щодо потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в отриманні матеріальної допомоги від матері, жодним чином не може свідчити про наявність реальної можливості відповідача надавати таку допомогу.

На підтвердження спроможності ОСОБА_4 сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, ним надано відомості за формою ОК-7 ПФУ на ОСОБА_4 та ОСОБА_9 . Всупереч цьому, судом критично сприймається вказані докази, оскільки із-за поганою якості фото неможливо встановити, яких осіб вони стосуються, орган, що їх видав та інше.

Тому, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , який продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини від її заробітку (доходу) щомісячно.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При пред`явленні позову ОСОБА_2 не сплатила судовий збір, оскільки на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від його сплати. Пред`явлений ним позов задоволений частково. Тому з ОСОБА_4 слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.182, ст.199, ст.200 СК України, ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 18.04.2025 року до дня закінчення навчання, тобто до 30.06.2026 року, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір на користь держави у розмірі 1211,2 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повний текст рішення складено 23.06.2025 року.

Суддя С.С. Чирка