П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2025 року м. Київ

Справа №760/26729/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/4849/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Українця В.В. 28 жовтня 2024 року в м. Києві та на додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛ Сейлс» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В

В листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив стягнути з відповідача ТОВ «СЛ Сейлс» грошові кошти у розмірі 4990, 00 грн, інфляційні втрати та 3% річних, визначивши їх розмір самостійно та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 10 жовтня 2023 року він звернувся до менеджерів клієнтського відділу фітнес клубу «Sport Life» за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 154 та помилково придбав абонемент і здійснив оплату в сумі 4990, 00 грн.

У той же день, 10 жовтня 2023 року через пів години він звернувся до адміністрації мережі фітнес клубів «Sport Life» за допомогою офіційних номерів телефонів та е-листом на електронну адресу служби підтримки, а також з особистою заявою до менеджерів клієнтського відділу фітнес клубу «Sport Life» за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 154, з проханням повернути помилково сплачені кошти у сумі 4990 гривень.

Разом з тим, йому було повідомлено про те, що грошові кошти повернуті не будуть. 26 жовтня 2023 року позивачем була отримана відповідь від відповідача, з якої вбачається, що 10 жовтня 2023 року між товариством та клієнтом було укладено договір про надання спортивно-оздоровчих послуг № ИДС0076809 шляхом акцепту Публічної оферти договору про надання спортивно-оздоровчих послуг, який клієнт акцептував відповідно до п. 8.7. договору шляхом здійснення оплати. За таких обставин, товариство у задоволенні клопотання клієнта відмовило у повному обсязі

Вважає таку позицію відповідача безпідставною та необґрунтованою, а відмову повернути кошти протиправною, оскільки жодних договорів з товариством він не укладав. Ним було здійснено оплату майбутніх послуг, проте жодними послугами відповідача він не користувався та заявив про помилковість придбаного абонементу.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛ Сейлс» про стягнення коштів - відмовлено.

Рішення суду мотивовне тим, що укладення договору у формі, яка не відповідає вимогам закону, не свідчить про те, що він є неукладеним. Положення ст. 1212 ЦК України не підлягали застосуванню, оскільки відносини, що склались між сторонами, є договірними.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Додаткове рішення мотивоване тим, що заявником не було надано суду доказів на підтвердження надсилання відповідачу копії клопотання про стягнення судових витрат разом з додатками.

Не погодивсь із вказаними рішеннями суду позивач, представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішень, як таких, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, щодо оскарження рішення від 28 жовтня 2024 року вказує на те, що суд першої інстанції помилково зробив висновок про наявність між сторонами договірних відносин, проігнорував важливий аргумент позивача відносно того, що відмова відповідача повернути кошти зумовила порушення загальних принципів цивільного законодавства.

Вказує, що між сторонами не було договірних відносин, оскільки вони не досягнули згоди щодо істотних умов договору щодо надання послуг, зокрема відсутня згода позивача щодо предмету, ціни, строків. Вказує, що відповідач не направляв, а позивач не отримував жодної оферти, а тому вважає, що сторони не укладає ніяких договорів.

Зазначає, що підлягає відхиленню висновок суду першої інстанції відносно того, що здійснена позивачем оплата послуг позивача є підтвердженням/акцептом публічної пропозиції відповідача, оскільки у призначенні платежу було зазначено: «Оплата замовлення», а не «отримання послуг за публічним договором, та/або «Оплата послуг» ,у тому числі спортивно-оздоровчих.

Вказує, що у випадку помилки позивача у правовій кваліфікації позову, суд мав би вказати в рішенні правильні норми закону, чого зроблено не було.

Відносно додаткового рішення вказав, що у випадку задоволення апеляційної скарги просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким здійснити розподіл судових витрат.

Вказує, що не згоден з позицією суду першої інстанції відносно того, що відсутність доказів направлення заяви відповідачу є підставою для відмови у задоволенні такої заяви з огляду на завдання, принципи та положення ЦПК України, особливості ЦПК України.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову та заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2023 року позивач звернувся до менеджерів клієнтського відділу фітнес клубу «Sport Life» за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 154 та придбав абонемент здійснивши оплату у розмірі 4990, 00 грн.

Вказана обставина підтверджується квитанцією № 1Х9С-10102023 від 10 жовтня 2023 року та випискою з банківської картки /а.с. 10-12/.

10 жовтня 2023 року, у той же день позивач звернувся до адміністрації мережі фітнес клубів «Sport Life» за допомогою офіційних номерів телефонів та е-листом на електронну адресу служби підтримки, а також з особистою заявою до менеджерів клієнтського відділу фітнес клубу «Sport Life» за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 154, з проханням повернути помилково сплачені кошти у сумі 4990,00 гривень.

11 жовтня 2023 року від директора ТОВ «СЛ Сейлс» надійшов лист-відповідь на заяву позивача від 10 жовтня 2023 року про те, що між ТОВ «СЛ Сейлс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання спортивно-оздоровчих послуг «ИДС0076809 від 10 жовтня 2023 року шляхом акцепту Публічної оферти Договору про надання спортивно-оздоровчих послуг:https:/www.sportlife.ua/uk/offer /а.с.19/.

Згідно п.1.1. Договору клієнт доручає, а виконавець надає спортивно-оздоровчі послуги (далі за текстом - «Послуги») у обраному Клієнтом спортивному клубі «Sport Life» (далі за текстом - «Клуб»), адреса якого зазначена у п. 1.2. Клубних Правил, а Клієнт зобов`язується сплатити вартість послуг та дотримуватися усіх умов цього договору та усіх додатків до нього. Додатки до договору є невід`ємними частинами договору. Виконавець надає клієнтові послуги за переліком, який відповідає клубній картці клієнта. Пунктом 5.3. Договору визначено, що підтвердженням оплати коштів на рахунок виконавця, є повідомлення щодо підтвердження замовлення (про акцепт оферти), в якому зазначений об`єм та строк надання послуг (категорія, тип та строк дії Клубної картки) та/або квитанція про сплату (або інший розрахунковий документ). Такі документи надсилаються клієнтові після оплати вартості послуг на електронну адресу, зазначену клієнтом перед внесенням коштів за послуги. Клієнт несе повну відповідальність за достовірність, правдивість та коректність інформації, вказаної при укладенні договору та додатків до нього.

Згідно п. 5.4 Договору кошти, сплачені клієнтом у відповідності до п. 5.1, п. 5.2, ст. 5 договору, поверненню не підлягають. Винятком з цього правила може бути лише умова п. 3.7.5. ст 3 договору.

Також згідно Додатку №1 Загальні клубні правила» 6.14. клієнт заявляє, що:

а) він свідомо погоджується на всі умови цього Договору та усіх Додатків до нього та зобов`язується їх виконувати;

б) він добровільно бере на себе відповідальність за можливі травми чи інші ушкодження його здоров`ю, отримані внаслідок використання спортивного обладнання та/або під час здійснення будь-яких фізичних вправ (навантажень);

в) він не має медичних протипоказань для занять 18 спортом (принаймні, на дату укладення Договору йому про це невідомо) та свідомо звільняє Клуб від будьякої відповідальності за можливі нещасні випадки, які можуть трапитись з Клієнтом на території Клубу;

г) Клієнт свідомо погоджується, що можливі відхилення від визначеного в Договорі орієнтовного періоду відкриття Клубу;

д) він не має жодних претензій до змісту цього Договору і умови Договору його повністю влаштовують та є справедливими по відношенню до обох Сторін;

Згідно з ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив наступне. За правовою природою конструкція зобов'язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов'язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов'язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов'язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов'язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов'язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов'язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов'язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов'язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов'язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/1555, у постанові від 08 вересня 2022 року у справі №201/6498/20 та ін.

Неналежний спосіб захисту є самостійною підставою для відмови у позові, про що свідчать постанови Верховного Суду. Суд може відмовити в позові, якщо позивач обрав не той спосіб захисту, який би відповідав характеру порушеного права відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20).

В силу ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З наведених обставин справи вбачається, що 10 жовтня 2023 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено Договір про надання спортивно-оздоровчих послуг щляхом акцепту публічної оферти, після сплати коштів на рахунок відповідача.

Позивачем було здійснено оплату вартості вказаних послуг, що підтверджується квитанцією № 1X9C-10102023 від 10 жовтня 2023 року, тобто договір був укладений після переказу коштів на рахунок відповідача.

Крім того, перерахувавши кошти, отримавши браслет, клієнт не здійснив «оплату майбутніх послуг», як він зазначає в позовній заяві, а вже почав користуватись ними.

Посилання відповідача на відсутність договору у письмовому вигляді, погодження істотних умов договору не є підставою вважати, що договір не був укладений.Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Зобов'язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов'язання з правочинів (договорів). Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків.

Наявність укладеного між сторонами договору, який не визнаний недійсним чи розірваним в установленому порядку, виключає можливість застосування положень 1212 ЦК України. Посилання позивача на помилковість укладеного договору також вказує на те, що такий договір був укладений. Наявність помилки може бути підставою недійсності договору. Проте позивач при зверненні до суду не вказує, в чому саме мала місце помилка і якими діями відповідача вона була зумовлена, що унеможливлює надання судом оцінки цим доводам позивача і здійснити належну кваліфікацію спірних правовідносин, як на то вказує позивач в доводах апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного на його думку права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження.

Судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені позивачем витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду від 28 жовтня 2024 року апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування, а отже підстави для скасування додаткового рішення, визначені позивачем в апеляційній скарзі також відсутні.

А отже враховуючи те, що доводи апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення суду першої інстанції зводяться виключно до того, що вказане додаткове рішення підлягає скасуванню у випадку скасування рішення у справі, колегія суддів приходить до висновку, про залишення апеляційної скарги позивача на додаткове рішення без задоволення, а додаткове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року та додаткове рішення Солом`янськогорайонного суду м. Києва від 22 листопада 2024року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук