справа № 235/5117/24
провадження № 2/208/1499/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського, Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Кузнєцової А. С.

за участю: секретаря судового засідання Грищенко О.Л.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», представник позивача адвокат Руденко Костянтин Васильович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

27.10.2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №1460-1117-1, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 000,00 гривень, строком на 365 днів (до 26 жовтня 2024 року), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Ощадбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних). Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 782582 направлявся відповідачу 27 жовтня 2023 року об 11:43:09 год шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , зазначений в Кредитному договорі та ITC.

Позивач указує, що починаючи з 12 листопада 2023 року відповідач має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги Позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак в порушення зобов`язань не сплачує її. Відповідач своєчасно не сплатила нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом починаючи з 12.11.2023 року, порушує умови Кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань. Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 27 жовтня 2023 року по 07 липня 2024 року.

Таким чином позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу.

2. Процесуальні питання, пов`язанні з розглядом справи.

В провадження Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.07.2024 року відкрито провадження у справі з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження. Даною ухвалою було також витребувано у АТ «Ощадбанк» інформацію щодо карткових рахунків, емітованих на ім`я ОСОБА_1 , виписки по рахунку та особистих даних відповідача по справі.

31.07.2024 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області на виконання ухвали від 05.07.2024 року було отримано інформацію від АТ «Ощадбанк».

Рішенням Вищої ради правосуддя № 74 від 29.08.2024 року територіальна підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з 02.09.2024 року визначено за Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

16 грудня 2024 року в провадження судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Кузнєцової А.С. було передано вищезазначену цивільну справу (а.с.63).

10.01.2025 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Кузнєцової А. С. цивільну справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду (а.с.64).

21.03.2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Данильчука С.Г. надійшли додаткові пояснення у справі ( а.с.73-76).

24.03.2025 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с.79-80).

28.03.2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Данильчука С.Г. надійшов відзив на позов (а.с.82-90).

01.04.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.100-109)

02.04.2025 року представником відповідача надані суду заперечення на відповідь на відзив (а.с.112-115).

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку спрощеного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

3. Аргументи позивача.

На обґрунтування своїх позовних вимог представник ТОВ «ФК «Процент» посилається на те, що 27.10.2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №1460-1117-1, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 000,00 гривень, строком на 365 днів (до 26 жовтня 2024 року), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Ощадбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних). Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 782582 направлявся відповідачу 27 жовтня 2023 року об 11:43:09 год шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , зазначений в Кредитному договорі та ITC.

Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Закон «Про електронну комерцію» передбачає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа.

Позивач вказує, що на головній сторінц сайту про компанію в мережі Інтернет https://procent.com.ua клієнт має право ознайомитись з правилами надання кредиту. З метою отримання кредиту, позичальник проходить реєстрацію в ІТС, шляхом заповнення всіх необхідних полів (в тому числі ПІБ, РНОКПП, номер телефону, номер електронного платіжного засобу), підтверджує номер телефону за яким буде здійснюватися подальша ідентифікація Позичальника в ІТС, ознайомлюється з Правилами, надає згоду на обробку персональних даних та згоду на отримання та передачу інформації з Бюро кредитних історій шляхом проставлення відповідних відміток. Після проведення реєстрації в ІТС, позичальнику створюється особистий кабінет в якому відображаються всі його анкетні дані. У разі якщо позичальник має зареєстрований особистий кабінет, він підтверджує персональні дані та заповнює заявку на кредит.

Ідентифікація/верифікація позичальника здійснюється у спосіб передбачений нормативно-правовими актами Національного банку України.

Після отримання Товариством заявки на кредит в ІТС здійснюється комплекс дій щодо погодження/відхилення Позичальнику Заявки на кредит.

Товариство інформує позичальника про прийняте рішення щодо видачі кредиту шляхом відправки повідомлення в особистий кабінет, також може бути надіслано повідомлення на телефонний номер та/або електронним листом на електронну пошту Позичальника, зазначені у заявці на кредит.

У разі схвалення заявки на кредит, ІТС Товариства генерується паспорт споживчого кредиту для ознайомлення, кредитний договір, що є офертою та містить усі істотні умови, про що інформує позичальника в особистому кабінеті.

Товариство надсилає позичальнику електронний підпис з одноразовим ідентифікатором шляхом направлення повідомлення на телефонний номер позичальника, що вказаний в особистому кабінеті.

Позичальник ознайомлюється в ІТС з паспортом споживчого кредиту та підписує його шляхом введення в спеціальному полі електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, ознайомлюється кредитним договором, підписує його шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписується відповідно до абзацу З статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі, електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, який відповідає вимогам абзацу З статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «Підписати договір».

Позичальник не може підписати даний кредитний договір без попереднього ознайомлення з ним, а також з паспортом споживчого кредиту та правилами кредитування.

Після підпису позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, повідомлення надходить в ІКС Товариства та свідчить/ повідомляє Товариство про те, що позичальник надав згоду (акцептував) даний кредитний договір. Після зазначених дій. Кредитний договір підписується з сторони Товариства пшяхом накладення електронного підпису із електронною позначкою часу та/або електронною печаткою з електронною позначкою часу уповноваженою особою, відповідно до чинного законодавства.

Часом укладення цього Договору є значення електронної позначки часу для електронного підпису уповноваженого представника Товариства.

Після підписання кредитного договору. Товариство надсилає підписаний екземпляр кредитного договору на електронну пошту позичальника вказану в кредитному договорі та в особистий кабінет Позичальника в ІТС. При цьому після підписання Договору здійснюється автозавантаження

Сума кредиту по укладеному Кредитному договору, перераховується на платіжну карту Відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів або іншим способом за правилами міжнародних платіжних систем.

Таким чином, виключно особа Відповідача може отримати кредит на належну їй платіжну картку НОМЕР_3 після укладення Кредитного договору.

Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 782582 направлявся Відповідачу 27.10.2023 року об 11:43:09 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , який зазначений Кредитному договорі та ІТС.

Позивач зазначає, що Кредитодавець свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсягу, перерахував суму кредиту на картковий рахунок, вказаний позичальником, на підтвердження чому надав копію квитанції №673739827 від 27.10.2023 року.

Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом починаючи з 12.11.2023 року.

Звертає увагу на те, що позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 27.10.2023 року по 07.06.2024 року в розмірі 40990,00 гривень.

У відповіді на відзив позивач знову покроково описує процедуру укладання договору у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію», а також обґрунтування нарахування процентів саме за відсотковою ставкою у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних). Також підтримує вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу.

4. Позиція відповідача

Позицію відповідача викладено у додаткових поясненнях у справі, відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив.

Відповідач заперечує проти позову, вважає його необґрунтованим, та просить суд повністю відмовити у його задоволенні.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на наступне.

1)Позивачем не доведено факту надання відповідачу кредиту в сумі, зазначеній в позовній заяві. До матеріалів позовної заяви, Позивачем долучено, як зазначає сам Позивач, чек про перерахування коштів. Проте, з вказаного чека неможливо встановити ані власника рахунку/ картки, ані даних по здійсненій операції, а також даних якою компанією здійснювався переказ. Чек не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу через платіжний сервіс FONDY. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів.

2)Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Пункт 51 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року встановлює, що Первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Також пункт 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53). Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ, заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Проте, Позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що Відповідачу згідно з Кредитним договорам було видано кредит саме в сумі заявлених позовних вимог. Визначення даних сум в кредитному договорі не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту Відповідачем і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договору.

Розрахунок заборгованості, на який посилається Позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказам існування боргу.

3) Позивачем не підтверджено факт виконання умов кредитного договору кредитором, а саме в матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені статтями 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу позивачем кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним.

Враховуючи зазначене, підстави до задоволення позову відсутні, з огляду на не доведеність позивачем факту надання відповідачу кредиту в сумі, зазначеній в позовній заяві.

4)В той же час, у відзиві представник відповідача просить суд зменшити розмір заборгованості за простроченими відсотками, посилаючись на те, що визначений розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Звернув увагу суду, що згідно до додатку № 1 до Кредитного договору, реальна річна процентна ставка складає 2 544 723,50% З огляду на вказані положення, вважає, що нарахування заборгованості за простроченими відсотками за період майже 7 місяців у розмірі 40990,00 грн., яке фактично у вісім разів перевищує заборгованість за кредитом, також може свідчити про не справедливі умови договору та фактично є надмірним тягарем для відповідача щодо сплати кредиту, а тому просить застосувати принципи добросовісності, розумності і справедливості, враховуючи відсутність чіткого нормативно закріпленого механізму зменшення розміру кредитних, та зменшити їх у цій частині до 5000,00 грн

5)Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», на момент укладення кредитного договору від 27.10.2023 року, положення ст. 8 Закону, не містили умов щодо граничного розміру щоденної процентної ставки. Однак, 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, та яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону (п. 5 розділу І Закону України «Про споживче кредитування»). Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. При цьому, згідно п. 4 надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3цього розділу (п. 3 - це банки), та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 25.12.2023 (наступний день після набрання Законом чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1 %. При цьому, надавачі фінансових послуг, яким є позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність вищевказаних змін. Однак, як слідує з матеріалів справи, Позивач, незважаючи на те, що договір кредиту від 27.10.2023 року продовжив свою дію після 24.12.2023 року, оскільки він укладений на строк до 26.10.2024 року, не привів свою діяльність, умови укладених ним договорів відповідно до вимог чинного законодавства в частині щоденної процентної ставки та продовжив після 25.12.2023 року нараховувати відсотки за договором відповідачу за щоденною ставкою 3,5 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством, що порушувало право відповідача порівняно з іншими споживачами фінансових послуг, положення кредитного договору в частині щоденної відсоткової ставки 3,5 % на день та 1277,5 % річних були несправедливими, а тому при вирішенні даного спору підлягають зміні з урахуванням положень законодавства.

Пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір укладений 27 жовтня 2023 року зі строком дії 365 днів. Отже, строк дії договору продовжується після набрання чинності Закону № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що для визначення розміру заборгованості за відсотками позивачем застосовано ставку 3,5 % в день користування кредитними коштами впродовж всього періоду кредитування. Відповідно до вимог наведених вище приписів законодавства відсотки за користування кредитними коштами мають нараховуватися таким чином: - за період з 27 жовтня 2023 року по 24 грудня 2023 року за ставкою 3,5 %, що становить 9140,00 грн відповідно розрахунку Позивача (5000 х 3,5/100 х 58 1010 грн.); - за період з 25 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року за ставкою 2,5 %, що становить 15000,00 грн відповідно розрахунку (5000*2,5/100 х120); - за період з 23 квітня 2024 року по 07 червня 2024 року за ставкою 1,5 %, що становить 3450,00 грн відповідно розрахунку (5000*1,5/100 х 46). Всього: 27 590,00 грн (9140,00+15000,00+3450,00).

6) Щодо стягнення витрат на правову допомогу, посилався на те, що розмір правової допомоги в сумі 10000 грн. є неспівмірним від ціни позову в розмірі 40990,00 грн. Просив зменшити розмір витрат Позивача на правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

5. Обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 27.10.2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №1460-1117-1, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 000,00 гривень, строком на 365 днів (до 26 жовтня 2024 року), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Ощадбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних). Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 782582 направлявся відповідачу 27 жовтня 2023 року о 11:43:09 год шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , зазначений в Кредитному договорі та ITC (копія договору а.с.15-19)

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за Договором позивач надав копію квитанції на суму 5000,00 грн (ID платежу: 673739827 (а.с.20).

Також, перерахуваня кредитних коштів підтверджується інформацією, наявною на CD-R, наданої АТ «Ощадбанк» на запит суду (а.с.56-57),

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1460-1117-1 від 27.10.2023 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 07.06.2024 року становить 43190,00 грн., з яких 5 000,00 грн - заборгованість за сумою кредиту, 38190,00 грн - прострочена заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом. (а.с. 21-23)

Розрахунок заборгованості за процентами позивачем зроблений виходячи із ставки 3,5 % в день. Цей розрахунок виконаний за період з 27.10.2023 р. до 07.06.2024 р.

Відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі і просить суд в їх задоволенні відмовити.

6. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення.

Розв`язуючи цей спір, суд виходить з наступного.

Суд приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Це право закріплено і у частині 1 статті 15 ЦК України і гарантоване статтею 55 Конституції України.

Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 5 ЦПК України регламентуються способи захисту, які застосовуються судом. Ця норма, зокрема, передбачає, що здійснюючи право суддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позивачем обраний спосоіб захисту своїх інтересів, що передбачений пунктом 8 частини другої статті 16 ЦКУ: "відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди".

Відповідно статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 13 Цивільного процесуального кодексу передбачається, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд виходить з принципу, встановленому частиною першою статті 81 ЦПК: Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому суд керується принципом, встановленим Європейським судом з прав людини, в якому вказується, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. У даному випадку повинні дотримуватися вимоги статей 77-79 ЦПК: належність, допустимість та достовірність доказів.

Основними питаннями, вирішення яких забезпечує обґрунтованість і законність судового рішення у цієї справі, є:

1) доведеність факту укладання між сторонами кредитного договору;

2) встановлення факту отримання позичальником грошових коштів від позивача на виконання цього договору;

3) дослідження обставин, підтверджуючих виконання (невиконання) відповідачем умов кредитного договору;

4) обґрунтованість розрахунку суми позовних вимог;

5) відповідність такого розрахунку вимогам діючого законодавства;

По першому питанню судом встановлено, що кредитний договір 1460-1117-1 від 27.10.2023 року укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису і з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Отже, укладаня договору підтверджується фактичними обставинами: наданням позичальником своїх особистих відомостей кредитодавцеві, у тому числі, номеру банківської картки, електронної адреси, інших персональних даних; використання відповідачем наданим йому одноразовим ідентифікатором, отримання грошей.

По другому питанню в якості доказів суд приймає квитанцію квитанції (ID платежу: 673739827 ), дата платежу: 27.10.2023р, час 11 год.43 хв..від 26.04.2024 року, за якою відбулось перерахування коштів за договором №1460-1117-1 від 27.10.2023 року в розмірі 5000,00 грн. на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , номер якої зазначено в п.1.7. кредитного договору. Визнання відповідачем свого зобов`язання перед позикодавцем шляхом виконання нею 27.11.2023 р. платежу на рахунок позивача на суму 1010 грн. 00 коп., за рахунок якої погашено проценти (2-й аркуш розрахунку заборгованості). У своєму відзиві на позов представник відповідача наполягає на недостатності доказів обставині перерахування коштів відповідачу, посилаючись в тому числі і на те, що номер картки, зазначений в квитанції про перерахування коштів, є неповним. Однак, зазначене спростовується інформацією, наданою на електронному носії АТ «Ощадбанк», де зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок НОМЕР_5 . Також, той же носій інформації містить дані щодо зарахування грошових кошів у сумі 5000,00 грн. на рахунок відповідача.

Оцінюючи докази стосовно третього питання, суд виходить з того, що з інформації позивача слідує висновок про невиконання позичальником ніяких платежів, крім одного, з погашення отриманого кредиту. Відповідач не спростовує цю обставину, та взагалі ніяк не коментує дані розрахунку заборгованості, з якого вбачається, що відповідачем було здійснено один платіж в рахунок погашення заборгованості. Проте, представник відповідача посилається на те, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Причому, основу своїх заперечень проти позову відповідач обґрунтовує посиланням на Постанову НБУ. Пункт 51 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року встановлює, що Первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Однак, слід зауважити, що таке посилання є безпідставним, оскільки позивач не є банківською установою і відомчі нормативи для нього не можуть бути обов`язковими.

Щодо нарахування процентів за кредитним договором (питання чотири), то суд виходить з наступного.

Позивачем нарахування процентів здійснено за період з 27.10.2023 р. до 07.06.2024 р. виходячи із розміру процентної ставки 3,5 % в день.

Дійсно, на момент укладання кредитного договору стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» не містила умов щодо граничного розміру щоденної процентної ставки.

Однак, 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, та яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону (п. 5 розділу І Закону України «Про споживче кредитування»). Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. При цьому, згідно п. 4 надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3цього розділу (п. 3 - це банки), та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 25.12.2023 року (наступний день після набрання Законом чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1 %. При цьому, надавачі фінансових послуг, яким є позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність вищевказаних змін.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

А стаття 627 ЦКУ (Свобода договору) передбачає:

1. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

2. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Однак, як слідує з матеріалів справи, Позивач не привів свою діяльність, умови укладених ним договорів відповідно до вимог чинного законодавства в частині щоденної процентної ставки та продовжив після 25.12.2023 року нараховувати відсотки за договором відповідачу за щоденною ставкою 3,5 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством.

Пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір укладений 27 жовтня 2023 року зі строком дії 365 днів. Отже, строк дії договору продовжується після набрання чинності Закону № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що для визначення розміру заборгованості за відсотками позивачем застосовано ставку 3,5 % в день користування кредитними коштами впродовж всього періоду кредитування. Відповідно до вимог наведених вище приписів законодавства відсотки за користування кредитними коштами мають нараховуватися таким чином:

- за період з 27 жовтня 2023 року по 24 грудня 2023 року за ставкою 3,5 %, що становить 9140,00 грн відповідно розрахунку Позивача (5000 х 3,5/100 х 58 1010 грн.);

- за період з 25 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року за ставкою 2,5 %, що становить 15000,00 грн відповідно розрахунку (5000*2,5/100 х120);

- за період з 23 квітня 2024 року по 07 червня 2024 року за ставкою 1,5 %, що становить 3450,00 грн відповідно розрахунку (5000*1,5/100 х 46).

Всього: 27 590,00 грн (9140,00+15000,00+3450,00).

Таким чином, позовні вимоги ТОВ "ФК "Процент" підлягають частковому задоволенню у сумі 27 590,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 88 своїй постанови від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 зазначила: « Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду».

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно зіст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду договір про надання правової допомоги та докази виконання вказаної у договорі роботи, а також приймаючи до у ваги, що фактичних судових засідань у яких би адвокат приймав участь не було, виходячи з принципів розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 3 000 грн. При прийнятті такого рішення судом також враховані вимоги ч.ч. 4,5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідача.

В той же час, представником відповідача також заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та часткове врахування позиції представника відповідача, суд вважає за можливе частково задовольнити вимогу про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00грн.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ТОВ "ФК «Процент" задоволені у розмірі 67,3 % від заявленої суми позовних вимог (27 590,00 грн.). Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1630,27грн. судового збору (2422,40 грн х 67,3% ) .

Виходячи з вищенаведених норм матеріального права і керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»,

- заборгованість за кредитним договором № від 26.04.2024 р. в розмірі 27590 (двадцять сім тисяч п`ятсот дев`яносто) грн 00 коп.;

- судовий збір у розмірі 1630 грн (одна тисяча шістсот тридцять) грн. 27 коп.;

- витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп

Рішення суду набирає законної сили, відповідно до ст. 273 ЦПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення суду 02.06.2025 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», місцезнаходження - м. Київ, вул. Дегтярівська, 48, ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя А.С. Кузнєцова