ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3045/25 Справа № 209/3823/24 Суддя у 1-й інстанції - Гречана В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс» на заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 04 жовтня 2018 року позивачем акцептовано пропозицію АТ «Альфа-Банк» про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії згідно відповідної оферти.

20 грудня 2021 року згідно договору факторингу №4 АТ «АЛЬФА-БАНК» передало позивачу право грошової вимоги в т.ч. за кредитним договором з відповідачем, що вбачається з додатку 1-1 до такого договору. У відповідача наявна заборгованості за кредитним договором, яка є простроченою та відповідачем не погашається.

Просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 20.12.2021 року у розмірі 39610,98 грн.

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ ФК Еліт Фінанс у повному обсязі, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильним дослідженням та оцінки доказів, порушення судом норм матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 39610,98 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що04 жовтня 2018 року позивачем акцептовано пропозицію АТ «Альфа-Банк» про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії згідно відповідної оферти. Основними умовами кредиту є наступні: ліміт кредитної лінії 200000,00 грн; строк дії картки 3 роки; процентна ставка 39,99%.

04 жовтня 2018 року також підписано анкету-заяву про акцепт вказаної публічної пропозиції, а також паспорт споживчого кредиту.

20 грудня 2021 року згідно договору факторингу №4 АТ «АЛЬФА-БАНК» передало позивачу право грошової вимоги в т.ч. за кредитним договором з відповідачем, що вбачається з додатку 1-1 до такого договору.

Актом приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021 року до зазначеного вище договору факторингу підтверджено передачу такого реєстру.

Платіжним дорученням від 20.12.2021 року №24291 позивач сплатив на користь АТ «Альфа-банк» 12878944,00 грн з призначенням платежу «за право вимоги згідно договору факторингу №4 от 20.12.2021 года Без ПДВ».

Позивачем також надано виписку по рахунку за кредитною карткою відповідача разом з розрахунком заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що наданий розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.12.2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 4, на підставі якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача.

Відповідно до пункту 2.2 договору факторингу право вимоги, що відступається згідно даного договору, включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

Пунктом 2.3 Договору факторингу передбачено право вимоги, яке вважається відступленим Фактору з дати оплату Фактором ціни вимоги відповідно до п.4.2. договору. В дату здійснення оплати Фактором ціни вимоги відповідно до п.4.2 Договору Сторони цього Договору підписують Акт приймання-передачі Реєстру боржників, за формою, встановленою в додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до п. 4.2 зазначеного Договору факторингу фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12878944 грн, шляхом перерахування на рахунок Клієнта НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору.

Платіжним дорученням за № 34291 від 20 грудня 2021 року підтверджується оплата TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за право вимоги згідно договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року.

Згідно з додатком 1-1 до договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року характеристика права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами АТ «Альфа Банк» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором ССNG-631027594 від 05.10.2018 року в сумі 39610,98 грн.

Наданий ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» розрахунок заборгованості містить відомості щодо складової заборгованості станом на 20.12.2021 року за кредитним договором від 05.10.2018 року в розмірі 39610,98 грн, з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 32597,20 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 6386,10 грн та 627,68 грн овердрафт (несанкціонована заборгованість).

Також до позовної заяви позивачем долучено виписку по рахунку за кредитною карткою World Debit Mastercard на ім`я ОСОБА_1 за період з 05.10.2018 року по 05.02.2024 року.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті ч. 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1 статті 519 ЦК України).

Позивач ТОВ «Еліт Фінанс» просив суд стягнути з відповідача 39610,98 грн суми заборгованості за кредитним договором, однак матеріали справи не містять відомостей щодо оформлення та надання кредиту саме 05.10.2018 року, й суми наданого кредиту.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано виписку по рахунку; розрахунок заборгованості; оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; копію анкети заяви, копію паспорту споживчого кредиту;, копію договору факторингу №4 від 20.12.2021 року та додаток 1-1 до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року.

Водночас, зазначаючи, що заборгованість відповідача утворилася саме за кредитним договором № ССNG-631027594 від 05.10.2018 року, позивач ТОВ «Еліт Фінанс» не надав суду вказаний кредитний договір, а надані суду докази не свідчать про те, що вони стосуються цього кредитного договору.

Надана стороною позивача виписка по рахунку відповідача не підтверджує наявність у останнього залишку заборгованості за наданим кредитом в розмірі 39610,98 грн. При цьому, вказана виписка не містить ні дати її складання, ні підписів уповноважених осіб позивача.

У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредиту 05.10.2018 року.

Судом першої інстанції, вірно встановлено, що в наданих самим позивачем оферті на укладання угоди, анкеті-заяві та паспорті споживчого кредиту наявна інша дата 04.10.2018 року. Доказів того, що кредитний договір укладено саме 05 жовтня 2018 року матеріали справи не містять.

Отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір укладений між АТ «Альфа Банк» та відповідачем відповідно до чинного законодавства, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано доказів, а саме кредитного договору № ССNG-631027594 від 05.10.2018 року, що в свою чергу не дають підстав для висновку про доведений розмір простроченого грошового зобов`язання відповідача.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».

Відтак, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення районного суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 39610,98 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.368, 369, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс» залишити без задоволення.

Заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: