Справа № 517/571/25
Провадження № 2/517/211/2025
УХВАЛА

19 червня 2025 року с-ще Захарівка

Суддя Захарівського районного суду Одеської області Меєчко О.М., розглянувши позовну заяву Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави,

установив:

17 червня 2025 року представник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог ст. 175 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, у позовній заяві представником зазначено, що відповідач ОСОБА_1 , є громадянином Республіки Молдова, який проживає за адресою: м. Тирасполь Республіка Молдова та вказаний його реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Проте, всупереч вказаній вище нормі закону у позовній заяві представником позивача не зазначені відомості про: повну адресу місця проживання чи перебування відповідача, поштовий індекс, його відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Варто наголосити саме на важливості зазначення у позовній заяві повної адреси місця проживання чи перебування відповідача, оскільки відповідно до ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Поряд з цим, оскільки, як вказує представник позивача, відповідач ОСОБА_1 , є громадянином Республіки Молдова та проживає в Республіці Молдова, тому правовідносини між сторонами обтяжені ознакою «іноземний елемент», а отже вирішення спору між ними необхідно здійснювати відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право», з урахуванням вимог ЦПК України та інших законів України.

Визначення поняття «іноземний елемент» надано в п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про міжнародне приватне право», а саме іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: а) хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; б) об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; в) юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЗУ «Про міжнародне приватне право», у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

В свою чергу, згідно із ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

13 грудня 1993 року в м. Києві підписано Договір між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифіковано Законом № 238/94-ВР від 10 листопада 1994 року та набув чинності для України 24 лютого 1995 року (далі Договір, у статтях 4, 9-10 якого передбачено можливість надання правової допомоги шляхом вручення документів.

Згідно із ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 4 Договору визначає, що договірні Сторони надають взаємно правову допомогу шляхом виконання окремих процесуальних дій, зокрема, складання та пересилки документів, проведення обшуків, вилучення та накладення арешту на майно, пересилки та видачі предметів і документів, порушення або перейняття кримінального переслідування, видачі осіб, які здійснили злочини, допиту обвинувачених, підсудних, свідків, експертів, опитування сторін та інших осіб, проведення експертиз, судового огляду, виконання доручень про вручення документів, а також складання і направлення актів і документів.

Відповідно до ст. 5 Договору у справах, що охоплюються цим Договором, клопотання складаються державною мовою запитуючої Договірної Сторони і до них додаються переклади на державну мову запитуваної Сторони або англійську чи російську.

Згідно з п. 1.7. Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27 червня 2008 року № 1092/5/54, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 липня 2008 року за № 573/15264 (далі-Інструкція), суди України з питань надання міжнародної правової допомоги в цивільних справах взаємодіють з іноземними компетентними органами через міжрегіональні управління та Міністерство юстиції України.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.1.1. Інструкції, у разі, якщо при розгляді цивільної справи в суду України виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном.

Доручення складається судом України, який розглядає цивільну справу, і повинно містити інформацію та документи, передбачені міжнародним договором України. Доручення адресується компетентному суду запитуваної держави.

Згідно з п. 2.3. Інструкції доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України.

Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України.

Отже, з огляду на наведене, з метою забезпечення процесуальних прав відповідача на участь у судовому провадженні, зокрема обізнаності про нього, а також самого виконання судом вимог щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, у якій він є стороною, представнику позивача необхідно зазначити у позовній заяві повну адресу місця проживання чи перебування відповідача та подати до суду належним чином засвідчений переклад на російську мову копії позовної заяви разом з доданими документами, оскільки в процесі розгляду справи виникне необхідність надіслання доручення для вручення відповідачу вказаної вище копії позовної заяви з додатками на території країни його проживання.

Одночасно представником позивача має бути поданий документ, з якого убачатиметься, що у особи, яка здійснила переклад, є такий дозвіл (сертифікат або інший дозвільний документ).

Також, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, у заяві вказано, що Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області установлено, що ОСОБА_1 , є громадянином Республіки Молдова та володіє на праві приватної власності земельною ділянкою сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:001:0381, площею 3,7700 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Карабанівської сільської ради Захарівського району Одеської області, масив НОМЕР_1 , ділянка НОМЕР_2 .

Тому, виходячи із норм ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 130, 145 3K України, які не допускають володіння громадянином іноземної держави на праві приватної власності земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, що розташована на території України, Головне управління, з метою захисту інтересів держави звернулося до суду із позовом про конфіскацію спірної земельної ділянки.

Разом з тим, на підтвердження того, що ОСОБА_1 є громадянином іншої держави, в даному випадку Республіки Молдова, представником позивача не надано жодних доказів.

Суд зауважує, що такі докази є важливими для розгляду даної цивільної справи, адже основною підставою припинення права приватної власності на вказану вище земельну ділянку є те, що вона належить громадянину іноземної держави, а така належність не допускається чинним законодавством України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Суд зазначає, що ст. 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для позивача.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007).

Ураховуючи викладене в сукупності, є законні підстави для залишення вказаної позовної заяви без руху з наданням представнику позивача строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 175, 185, 260, 261 ЦПК України, суд

постановив:

Позовну заяву Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави- залишити без руху та надати представнику позивача строк на усунення недоліків терміном чотири дні з моменту отримання копії ухвали, з урахуванням вимог викладених в ухвалі.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута представнику позивача.

Копію ухвали направити представнику позивача.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя