Справа № 128/4772/24
Провадження № 22-ц/801/1429/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Оніщук В. В.
УХВАЛА

17 червня 2025 рокуСправа № 128/4772/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В. В.,

суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Горбового Володимира Анатолійовича про зупинення апеляційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

за апеляційною скаргою адвоката Горбового Володимира Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2025 року позовні вимоги було задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Також вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з такими судовим рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, стягнувши з нього на користь позивачки аліменти на дитину у розмірі 5 000 грн щомісячно і до досягнення нею повноліття.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 травня 2025 року було відкрито апеляційне провадження у справі.

05 червня 2025 року від адвоката Горбового В. А. в інтересах відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Збройних Силах України.

Вирішуючи вказане клопотання, колегія суддів виходить із такого.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України мають своєю метою захист процесуальних прав учасника цивільного процесу, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Вони покликані забезпечити об`єктивний розгляд справи та реалізацію процесуальних прав, зокрема, військовослужбовців.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу на таке.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 5 червня 2024 року у справі № 317/3364/21 звернув увагу на те, що для застосування припису пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України слід врахувати, чи представляє військовослужбовець свої інтереси у судах першої й апеляційної інстанцій особисто (пункт 54 постанови), а також, чи не порушуватиме зупинення провадження у справі найкращі інтереси дитини (пункти 57-61 постанови). Передбачений у пункті 2 частини першої статті 251 ЦПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі, яка стосується стягнення аліментів на утримання дитини, повинен корелювати із якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Незважаючи на те, що позивачем у такій справі є один із батьків, а відповідачем - інший, інтереси дитини, яка не є стороною справи, мають домінувати над інтересами кожного з її батьків.

Також Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 13 червня 2024 року у справі 557/1226/23, дійшов висновку що, вирішуючи питання про зупинення на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України провадження у справі про зміну розміру та способу стягнення аліментів на дитину через перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, суд має враховувати, зокрема, те, чи мав відповідач можливість висловитися щодо позовних вимог, чи користується правовою допомогою під час судового провадження, чи є належні докази того, що його військова частина переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Не враховуючи ці обставини, обов`язкове зупинення провадження у справі про зміну розміру та способу стягнення аліментів на дитину хоч і відповідатиме певним інтересам відповідача, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, але може шкодити захищеним інтересам дитини у передбаченому законом утриманні з боку такого відповідача.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 дійсно перебуває на військовій службі у Збройних Силах України. Водночас його інтереси у судах першої та апеляційної інстанції представляє адвокат Горбовий В. А. У суді першої інстанції ОСОБА_1 клопотання про зупинення провадження у справі не заявляв.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що зупинення провадження у справі, що розглядається, може призвести до надмірної тривалості розгляду справи, що жодним чином не сприятиме забезпеченню якнайкращих інтересів малолітньої дитини сторін, а тому доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі.

Керуючись ст. 251, 253, 260 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Горбового Володимира Анатолійовича про зупинення апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

за апеляційною скаргою адвоката Горбового Володимира Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук