Справа № 448/1232/24
Провадження №2/944/508/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

прокурора Квас О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Керівника Яворівської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги», про відшкодування витрат,

встановив:

Керівник Яворівської окружної прокуратури Львівської області звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Національної служби здоров`я України 22057,51 грн витрат, понесених КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_1 .

На обґрунтування позову зазначає, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 16 лютого 2024 року у справі № 448/617/22, який набрав законної сили 19 березня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України Згідно вироку судом визнано доведеним, що 26.04.2022 близько 22.30 год., ОСОБА_1 , за місцем свого проживання в приміщенні спальної кімнати будинку по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 , керуючись прямим умислом, спрямованим на заволодіння тяжких тілесних ушкоджень, під час раптово виниклого конфлікту із батьком ОСОБА_3 , умисно наніс останньому численні удари кулаками в ділянку голови та обличчя, внаслідок чого заподіяв потерпілому закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку важкого ступеня, внутрішній мозковий крововилив, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до тяжкого тілесного ушкодження і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв?язку з фактом настання смерті ОСОБА_3 .

У зв?язку із отриманими травмами ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Львівське територіальне медичне обєднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» та загальна вартість його лікування становить 46526,82 грн, з яких кошти від Національної служби здоров`я України у розмірі 22057,51 грн.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 16 липня 2024 року справу передано за підсудністю до Яворівського районного суду Львівської області.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 20 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання.

В судовому засіданні прокурор Квас О.М. позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні наведеним у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був повідомлений про дату та час розгляду справи шляхом надсилання судової повістки у Державну установу Маневицьку виправну колонію (№42), для вручення засудженому ОСОБА_1 .

В судове засідання представники позивача і третьої особи не прибули, подали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи наведене вище та те, що інтереси позивача та третьої особи в даній справі представляє прокуратура, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представників позивача і третьої особи.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. При цьому прокурор обґрунтовує, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадян або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадян або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або не належним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 1, 3, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року № 11, відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.

Суд встановив, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 16 лютого 2024 року у справі № 448/617/22, який набрав законної сили 19 березня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Відповідно до даного вироку 26.04.2022 близько 22.30 год., ОСОБА_1 , за місцем свого проживання в приміщенні спальної кімнати будинку по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 , керуючись прямим умислом, спрямованим на заволодіння тяжких тілесних ушкоджень, під час раптово виниклого конфлікту із батьком ОСОБА_3 , умисно наніс останньому численні удари кулаками в ділянку голови та обличчя, внаслідок чого заподіяв потерпілому закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку важкого ступеня, внутрішній мозковий крововилив, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до тяжкого тілесного ушкодження і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв?язку з фактом настання смерті ОСОБА_3 . У зв?язку із отриманими травмами ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Львівське територіальне медичне обєднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» та загальна вартість його лікування становить 46526,82 грн, з яких кошти від Національної служби здоров`я України у розмірі 22057,51 грн.

Відповідно до повідомлення КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги», вартість лікування пацієнта ОСОБА_1 у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» за період 26 квітня 2022 року по 02 травня 2022 року становить 46526,82 грн. За вказаний пролікований випадок КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» отримало кошти від Національної служби охорони здоров`я України за програмою медичних гарантій у розмірі 22057,51 грн.

Відповідно до довідки КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» №42 від 08 серпня 2022 року, вартість лікування ОСОБА_1 становить 46526,82 грн.

Відповідно до відповіді Національної служби здоров`я України від 13 червня 2024 року №2045-24, між НСЗУ та КНП у 2022 році укладено договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій № 3850-Е722-Р000, № 4217-М222-Р000, № 1886-Е122-Р000, № 4178-М222-Р000. Договором передбачено, що держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Послуги КНП, пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам оплачено НСЗУ, як замовником медичних коштів за рахунок коштів Державного бюджету України. Також, на час надання відповіді в НСЗУ відсутня інформація про відшкодування до Державного бюджету України витрат, понесених на лікування потерпілого.

Отже, під час розгляду справи встановлено та підтверджено належними, допустимими і достатніми доказами, що з вини відповідача ОСОБА_1 , потерпілий отримав закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку важкого ступеня, внутрішній мозковий крововилив, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до тяжкого тілесного ушкодження і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв?язку з фактом настання смерті ОСОБА_3 .

У зв?язку із отриманими травмами ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Львівське територіальне медичне обєднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» та загальна вартість його лікування становить 46526,82 грн, з яких кошти від Національної служби здоров`я України у розмірі 22057,51 грн.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що оскільки внаслідок вчиненого відповідачем злочину заподіяно матеріальну шкоду закладу охорони здоров`я, то така шкода підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України.

Крім того, слід зазначити, що суд, дослідивши питання щодо наявності підстав для представництва місцевою прокуратурою позивача у справі, перевіривши причини, які перешкоджають здійсненню захисту прав та інтересів позивачем особисто, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та порядку, що визначені законом.

Згідноч.3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Аналіз положень частин 3-5 статті 56 ЦПК України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Згідно зі ст. 140, 142 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення гарантується державою. Держава бере участь у формуванні доходів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року по справі №915/20/18 зазначено, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Згідно з ч.3 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ст. 167 ЦК України, держава діє в цивільних правовідносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 22 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефектно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.

Відповідно до ч.1 ст.26 Бюджетного кодексу України, контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень.

Згідно ч.3 ст.26 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх установах і на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління таких розпорядників бюджетних коштів.

Відповідно до Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2017 № 1101 (далі - Положення), Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.

НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - програма, що визначає перелік та обсяг медичних (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» Держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.

Пунктом 5 частини 1 ст. 7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення, однією з основних функцій НСЗУ, як Уповноваженого органу передбачено укладання договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.

Послуги КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до підпункту 14 пункту 5 Положення, НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво НСЗУ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби НСЗУ, а також забезпечує представництво інтересів НСЗУ в судах України та інших органах через представників.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Постановою КМУ від 24.12.2019 № 1086 затверджено «Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», який визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (далі - Порядок).

Відповідно до п.3 Порядку, розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є НСЗУ.

Згідно з ч.4 ст.20 Бюджетного кодексу України, відповідальний виконавець бюджетних програм у процесі їх виконання забезпечує цільове та ефективне використання бюджетних коштів протягом усього строку реалізації відповідних бюджетних програм у межах визначених бюджетних призначень.

Відповідно до п. 8, 10 ч.5 ст.1 «Інструкції про статус відповідальних виконавців бюджетних програм та особливості їх участі у бюджетному процесі», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14.12.2001 №574, відповідальний виконавець, зокрема, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечує ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів у бюджетному процесі; головний розпорядник та відповідальний виконавець у встановленому порядку здійснюють контроль за дотриманням бюджетного законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу з метою забезпечення ефективного та результативного управління бюджетними коштами.

Оскільки лікування потерпілого ОСОБА_1 здійснювалося за кошти державного бюджету за договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій то відповідно і контроль за використанням та поверненням вказаних коштів має здійснювати орган, що є розпорядниками вказаних коштів, а саме Національна служба здоров`я України (НСЗУ).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Витрати закладу охорони здоров?я на лікування потерпілого від злочину

Відповідачем відшкодовані не були.

Держава має право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину, відповідно до ч.2 ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до ст.1206 ЦК України, особа яка вчинила злочин, зобов?язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров?я на лікування потерпілого від цього злочину. У разі якщо лікування проводиться закладом охорони здоров?я, що є у державній власності, у власності АР Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦПК держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.

Відповідно до п. З постанови Пленуму Верховного Суду України N? 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров?я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N? 545 від 16.07.1993, витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров?я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров?я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N?545 від 16.07.1993 сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров?я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/y) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з Фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць, в якому проводилось лікування.

Фінансування медичних послуг пацієнту, наданих КНП «Львівським територіальним медичним обєднанням «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги», здійснюється також Національною службою здоров?я України (далі - НСЗУ) за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, послуги КНП пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачені НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи наведені вище обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь держави в особі Національної служби здоров`я України, понесені КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_1 в розмірі 22057,51 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.6 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 264-265, 268, 274-279 ЦПК України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави, в особі Національної служби здоров`я України витрати, понесені Комунальним некомерційним підприємством «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3 в розмірі 22057 (двадцять дві тисячі п`ятдесят сім) гривень 51 копійку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 16 червня 2025 року.

Повне найменування сторін:

Прокурор Яворівська окружна прокуратура Львівської області, , юридична адреса: Львівська область, м. Яворів, вул. Львівська, 25;

позивач Національна служба здоров`я України, , юридична адреса: 04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, 19;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги», , юридична адреса: м. Львів, вул. Миколайчука, 9.

Суддя Д.Б. Поворозник