ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

23 червня 2025 року м. Фастів

Суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Анапріюк С.П., розглянувши клопотання відповідача ОСОБА_1 про розгляд в порядку загального позовного провадження цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів,

встановила:

У провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025 року відкрито провадження в цій справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

18.06.2025 року відповідач подав клопотання, у якому просить розглядати справу у порядку загального позовного провадження з огляду на предмет спору в цій справі та висновки Верховного Суду у постанові № 21.12.2020 у справі № 357/14928/18.

Крім того, зазначає що позовні вимоги суперечать вимогам чинного законодавства, а також стосуються прав повнолітньої ОСОБА_3 він має намір заявляти клопотання, які доцільно вирішувати на стадії підготовчого судового засідання, а розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження порушить його права та права дитини.

Дослідивши матеріали цивільної справи та зазначене клопотання суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною 1 статті 274 ЦПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи.

Згідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги непов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦПК України, питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч. 3 ст. 274 ЦПК України).

Відповідно до частини 7 статті 277 ЦПК України, частини друга - шоста статті 277 ЦПК України не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Зі змісту позову суд встановив, що предметом цього позову є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Ціна позову становить 53620,52 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, приписами ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа віднесена до малозначних справ.

Враховуючи, що справа є малозначною справою, під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суд вирішив, що ця справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Обґрунтовуючи необхідність розгляду справи в загальному позовному провадженні, представник позивача не навів достатніх та переконливих аргументів для необхідності розгляду справи в загальному позовному провадженні.

Поряд з цим суд зазначає, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження жодним чином не обмежує учасників справи у здійсненні ними усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

З урахуванням викладеного, взявши до уваги категорію та складність спору, обсяг та характер поданих доказів у справі, зокрема предмет та підстави позову, врахувавши що ця справа є малозначною, а також беручи до уваги приписи ч. 7 ст. 277 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження.

Крім цього, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 6 ст.279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З огляду на те, що у цій справі існують одночасно вказані умови, суд вважає відсутніми правові підстави для задоволення клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням сторін.

Разом з тим, суд звертає увагу, що спрощене провадження, як і загальне позовне провадження спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням, в якому розглядаються безспірні вимоги. Отже, учасники справи не позбавлені можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, не позбавлені можливості надавати суду свої докази на підтвердження чи спростування вимог позову у строки, визначені судом або законом, заявляти відповідні клопотання та в повному обсязі користуватися правами, передбаченими ЦПК України.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки ця справа не відноситься до переліку справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснюється без виклику учасників справи.

Таким чином, враховуючи викладені норми чинного процесуального законодавства, відсутність обґрунтованих підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження.

Керуючись ст. 258-261 ЦПК України, суддя

ухвалила:

Відмовити у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів за правилами загального позовного провадження.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК