ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2025 року

м. Харків

справа № 638/647/24

провадження № 22-ц/818/1873/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» про розірвання договору оренди землі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року, постановлене під головуванням судді Цвірюка Д.В.,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» про розірвання договору оренди землі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» про розірвання договору оренди землі задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0031 площею 6,9515 га, укладений 04.11.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Артемівські Зорі». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позивачка при зверненні до суду із позовом зазначала, що не уклала би договір оренди, якби їй було б відомо, що з 2021 року буде можливий продаж земельних ділянок. Бажання позивачки продати свою земельну ділянку і є дійсною причиною подання цього позову, а не вигадані порушення умов договору з боку орендаря-відповідача. Вказує, що суд не повністю з`ясував ту обставину, що відповідач свої зобов`язання з виплати орендної плати за Договором виконав повністю та в межах встановлених Договором строків, хоча відповідач надав суду наступну інформацію, підтверджену доказами. За 2021 рік орендна плата позивачці була виплачена 25.10.2021 року згідно з Відомістю на виплату готівки (орендна плата за землю) № 9 від 25.10.2021 року, позивачка отримала 10000,80 грн (належним чином засвідчена копія відомості додавалася до Відзиву). За 2022 рік орендна плата позивачці була виплачена 07.02.2022 року згідно з відомістю на виплату готівки №1 від 07.02.2022 року, позивачка отримала 10999,20 грн (належним чином засвідчена копія відомості додавалася до Відзиву). За 2023 рік орендна плата позивачці була виплачена 05.12.2023 року, згідно з платіжною інструкцією № 335 від 05.12.2023 року позивачка отримала 10000,00 грн (належним чином засвідчена копія платіжної інструкції додавалася до Відзиву). Посилання суду першої інстанції, що ТОВ «Артемівські Зорі» істотно порушено договір, а саме не в повному обсязі сплачувалася орендна плата з 2016 по 2023 роки, є недоведеними. В даному випадку суд має на увазі, і це підтверджено матеріалами справи, що відповідач сплачував позивачу орендну плату за вказані періоди в повному обсязі, передбаченому Договором оренди, але без застосування до сум орендної плати індексу інфляції. Тому відповідач наполягає на тому, що в повному обсязі сплатив позивачу орендну плату за Договором, бо згідно з умовами Договору оренди і вимогами чинного законодавства не мав обов`язку застосовувати до сум орендної плати індекс інфляції, бо в Договорі оренди зазначено інше. На цьому не наполягав і позивач, на протязі вищевказаного періоду жодного разу він не звернувся до відповідача з жодними претензіями щодо незастосування до орендної плати індексу інфляції. Також позивач жодного разу не звертався до керівництва підприємства з проханням викласти п. 10 Договору оренди в іншій редакції. Суд першої інстанції на підставі дослідження Договору оренди землі помилково встановив, що орендна плата за цим договором повинна була нараховуватися із застосуванням індексу інфляції. Цей висновок суду не відповідає обставинам справи, позовній заяві, і тексту Договору оренди, який не містить слів «індекс інфляції». Висновок суду про те, що відповідачем не доведено сплату орендної плати позивачу за договором оренди земельної ділянки у повному обсязі та у строки, визначені Договором, не відповідає обставинам справи. Судом неправильно застосовано ст.21 Закону України «Про орендну плату». Згідно з вказаною нормою - орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Суд неправильно застосував вищевказану норму, посилаючись на позицію позивача, згідно з якою нібито відповідач в порушення умов Договору систематично з 2016 по 2021 рік та в 2023 році недоплачував йому орендну плату, тому що нараховував її без врахування встановленого законодавством індексу інфляції. Порушення судом норм процесуального права полягає у тому, що суд, не зважаючи на заперечення відповідача, прийняв від позивача зміну підстав позову в неналежній процесуальній формі та на іншій, значно пізнішій стадії судового процесу, ніж то передбачено ЦПК України, що призвело до порушення прав відповідача на заперечення на ці нові підстави у відзиві на позовну заяву. Суд не тільки врахував незаконно прийняті нові підстави позову при ухваленні оскаржуваного рішення, але саме ґрунтуючись на цих нових підставах позову і задовольнив позовні вимоги, що призвело до ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Коваль Анатолій Павлович просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Артемівські Зорі» істотно порушено договір, а саме не в повному обсязі сплачувалася орендна плата з 2016 по 2023 роки, що згідно із частиною другою статті 651 ЦК України є підставою для розірвання за рішенням суду договорів оренди земельних ділянок, на чому наполягає позивач. Крім того, стороною відповідача не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів сплати позивачу орендної плати за 2022 рік, не отримано таких доказів і судом. При цьому позивач категорично заперечувала отримання орендної плати за вказаний період. Допитана в якості свідка ОСОБА_2 , підпис якої міститься у відомості на виплату готівки №1 від 07.02.2022 року як особи, що здійснила виплату, остання заперечувала сам факт виплати грошових коштів позивачу. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами твердження позивачки про те, що орендна плата їй сплачена не в повному обсязі, а саме без урахування інфляції за період з 2016 по 2023 роки та орендної плати за 2022 рік, передбаченої Договором оренди. Як встановлено судом, розмір орендної плати не змінювався з 2016 року та становив 12 349,67 грн з урахуванням податків та зборів. При цьому індексація орендної плати повинна була здійснюватися починаючи з грудня 2016 року (наступний місяць після укладення договору оренди землі, де сторони визначили розмір орендної плати). За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено сплату орендної плати позивачу за договорами оренди земельної ділянки у повному обсязі та у строки, визначені Договором, а позивачем в свою чергу, доведено систематичну (послідовно неодноразову) несплату орендарем орендодавцю, яка відповідно до норм ст.141 Земельного кодексу України є обов`язковою підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову в межах заявлених позовних вимог та розірвання договору оренди земельної ділянки.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 04 листопада 2016 року між ОСОБА_1 (Орендодавець) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія НАР №060718, зареєстрованого в реєстрі за №239 до державного акту на право приватної власності на землю серія І-ХР №040623 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» (Орендар) було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала, а ТОВ «Артемівські Зорі» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,9515 га кадастровий номер :04:002:0031. яка розташована на території Артемівської сільської ради, строком на 15 років, з орендною платою у розмірі 5,5% від грошової оцінки земельної ділянки.

Державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрацієї Харківської області Гаспарян Г.А. за ТОВ «Артемівські Зорі» було зареєстровано 08.11.2016 року право оренди даної земельної ділянки строком дії 15 років, підставою виникнення якого є цей договір оренди землі б/н виданий 04.11.2016 року.

Аналізом наданого договору оренди земельної ділянки встановлено, що даний договір не втратив чинності у зв`язку із закінченням строку, на який був укладений.

Між сторонами у справі укладено договір оренди земельної ділянки, умови якого є обов`язковими для кожної із його сторін.

Відповідно до п.п. 5, 9 Договору оренди, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 224 485,90 грн станом на 29.03.2016 року. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5,5% грошової оцінки земельної ділянки в сумі 12 349,67 грн.

Згідно з п.10 Договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється автоматично (без окремої угоди сторін) і індексується відповідно до офіційно встановленого індексу індексації.

Орендна плата вноситься протягом року, але не пізніше 20 числа останнього у звітному році місяця (п.11 Договору).

Розмір орендної плати переглядається у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п.13 Договору).

Як зазначає позивачка, орендар платив орендну плату, але не в повному розмірі, оскільки не сплачував індексацію, яка передбачена договором і є складовою орендної плати, а також не сплатив орендну плату за 2022 рік. Тому орендодавець була змушена звернутися за захистом свого порушеного права до суду.

Укладаючи договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом.

Відповідно до п.37 дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, або після виявлення власника або звернення спадкоємця; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, та з інших підстав, визначених законом.

Наведеними умовами договору передбачена можливість його розірвання рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що 04.11.2016 року між сторонами було укладено договір оренди землі, зареєстрований Печенізькою районною державною адміністрацією Харківської області 08.11.2016 року, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 6,9515 га, кадастровий номер :04:002:0031, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46, нормативною грошовою оцінкою 224 485,90 грн, сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Артемівської сільської ради Чугуївського району Печенізької територіальної громади Харківської області, строк дії Договору 15 років. Відповідно до умов Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5,5% грошової оцінки земельної ділянки в сумі 12 349,67 грн. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється автоматично і індексується відповідно до офіційно встановленого індексу інфляції. Орендна плата вноситься протягом року, але не пізніше 20 числа останнього в звітному році місяця. Розмір орендної плати переглядається, зокрема, у разі зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. Згідно Договору орендар зобов`язаний сплачувати земельний податок. Дія договору припиняється у разі, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок його невиконання другою стороною. Вказує, що всупереч умов укладеного Договору відповідач не сплатив позивачу орендну плату за 2022 рік, про причини несплати у встановленому порядку не повідомив, доказів неможливості виконання основного зобов`язання не надав. Орендар до 2021 року включно утримував з орендної плати податок на доходи фізичних осіб 18% і 1,5% військового збору та перераховував його до державного бюджету у розмірі 2234,30 грн по 2021 рік включно. Орендна плата за 2023 рік перерахована на картку в сумі 10 045,29 грн з вирахуванням суми податку. Однак за 2023 рік отриманий податок до бюджету не сплачений. Перемовини з посадовою особою орендаря щодо зміни умов вказаного Договору у зв`язку з суттєвою зміною обставин та порушення орендарем суттєвих умов договору результату не дали, у зв`язку із чим позивачем надіслано відповідачу заяву про припинення Договору шляхом його розірвання та повернення орендованої земельної ділянки. Натомість орендар ухилився від отримання вказаної заяви. Представником позивача подано до суду заяву про доповнення доводів мотивувальної частини позову в частині систематичної несплати відповідачем індексу інфляції за період з 2016 року по 2023 роки в порушення умов укладеного Договору, про що надано відповідний розрахунок. З огляду на викладене зазначає, що підставами для розірвання вказаного договору оренди землі є невиконання орендарем суттєвих умов договору та істотна зміна обставин. Вказує, що в разі передбачення введення воєнного стану позивач розпорядилась землею іншим чином та договору оренди не укладала би.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судова колегія погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 4 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2016 року між ОСОБА_1 (Орендодавець), яка є власником земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія НАР №060718, зареєстрованого в реєстрі за №239 до державного акту на право приватної власності на землю серія І-ХР №040623 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» (Орендар) було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала, а ТОВ «Артемівські Зорі» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,9515 га кадастровий номер :04:002:0031. яка розташована на території Артемівської сільської ради, строком на 15 років, з орендною платою у розмірі 5,5% від грошової оцінки земельної ділянки.

Державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрацієї Харківської області Гаспарян Г.А. за ТОВ «Артемівські Зорі» було зареєстровано 08.11.2016 року право оренди даної земельної ділянки строком дії 15 років, підставою виникнення якого є цей договір оренди землі б/н виданий 04.11.2016 року.

Умови, укладеного договору оренди земельної ділянки є обов`язковими для кожної із його сторін.

Відповідно до п.п. 5, 9 Договору оренди, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 224 485,90 грн станом на 29.03.2016 року. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5,5% грошової оцінки земельної ділянки в сумі 12 349,67 грн.

Згідно з п.10 Договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється автоматично (без окремої угоди сторін) і індексується відповідно до офіційно встановленого індексу індексації.

Орендна плата вноситься протягом року, але не пізніше 20 числа останнього у звітному році місяця (п.11 Договору).

Розмір орендної плати переглядається у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п.13 Договору).

Позивачка зазначає, що орендар платив орендну плату, але не в повному розмірі, оскільки не сплачував індексацію, яка передбачена договором і є складовою орендної плати, а також не сплатив орендну плату за 2022 рік. Тому орендодавець була змушена звернутися за захистом свого порушеного права до суду.

Стаття 15 Цивільного кодексу України об`єктом захисту називає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 Земельного кодексу України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частинами 3 та 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Укладаючи договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом.

Відповідно до п.37 дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, або після виявлення власника або звернення спадкоємця; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, та з інших підстав, визначених законом.

Тобто, наведеними умовами договору передбачена можливість його розірвання рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Положенням пункту 10 договору було погоджено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації.

Зазначене узгоджується з пунктом 3 частини першої статті 3, статтею 627 ЦК України, якими до загальних засад цивільного законодавства віднесено свободу договору, що передбачає, зокрема, добровільне узгодження умов договору оренди землі при його укладенні.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про орендну плату» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Матеріали справи свідчать про те, що орендна плата, починаючи з 2016 року, виплачувалась у визначеному договором розмірі, проте всупереч п.10 Договору без урахуванням індексу інфляції.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства, які регулюють відносини, пов`язані з орендою землі, зокрема, положень ЦК України, дає підстави зробити висновок, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до висновку щодо застосування норми права, викладеного в п. 66 Постанови ВС від 16 березня 2020 року по справі №922/1658/19, колегія суддів судової плати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного суду дійшла висновку, що у контексті спірних земельних правовідносин положення ст. 21 Закону України «Про оренду землі» необхідно застосовувати у такий спосіб: нормами статті 21 Закону України «Про орендну землі» визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати.

За відсутності доказів проведення виплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції доводи представника відповідача про те, що сума орендної плати, визначена договором, сплачена в повному обсязі, не відповідають фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ТОВ «Артемівські Зорі» істотно порушено договір, а саме не в повному обсязі сплачувалася орендна плата з 2016 по 2023 роки, що згідно із частиною другою статті 651 ЦК України є підставою для розірвання за рішенням суду договорів оренди земельних ділянок, на чому наполягає позивач.

Крім того, стороною відповідача не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів сплати позивачу орендної плати за 2022 рік.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивач категорично заперечувала отримання орендної плати за вказаний період, що підтверджено показами свідка ОСОБА_2 (бухгалтер ТОВ), підпис якої міститься у відомості на виплату готівки №1 від 07.02.2022 року як особи, що здійснила виплату, остання також заперечувала факт виплати грошових коштів позивачці.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено припинення договору оренди землі шляхом його розірвання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами твердження позивачки про те, що орендна плата їй сплачена не в повному обсязі, а саме без урахування інфляції за період з 2016 по 2023 роки та орендної плати за 2022 рік, передбаченої Договором оренди. Як встановлено судом першої інстанції, розмір орендної плати не змінювався з 2016 року та становив 12 349,67 грн, з урахуванням податків та зборів. При цьому індексація орендної плати повинна була здійснюватися починаючи з грудня 2016 року (наступний місяць після укладення договору оренди землі, де сторони визначили розмір орендної плати).

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено сплату орендної плати позивачу за договорами оренди земельної ділянки у повному обсязі та у строки, визначені Договором, а позивачем в свою чергу, доведено систематичну (послідовно неодноразову) несплату орендарем орендодавцю, яка відповідно до норм ст.141 Земельного кодексу України є обов`язковою підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову в межах заявлених позовних вимог та розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0664 площею 5,7800 га.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів виконання умов договору оренди в частині сплати, орендної плати з урахуванням індексу інфляції (за період з 2016 по 2023 роки) та орендної плати за 2022 рік відповідач суду не надав.

Висновок суду про наявність підстав для розірвання договору оренди землі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Інші доводи, наведені у апеляційній скарзі, судовою колегією не приймаються, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина