Справа № 503/235/23
Провадження № 2/503/23/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Калашнікової Т.О.,

при секретарі Поліковської О.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини спадкодавцем ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 та визначення їй додаткового строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач являється спадкоємцем після померлої ОСОБА_2 за заповітом, але своєчасно не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Причину пропуску вважає поважною, вказуючи, що не звернулася до нотаріальної контори у зв`язку з тим, що не знала про наявність заповіту, складеного спадкодавцем на її ім`я. Крім цього просить встановити факт прийняття спадщини спадкодавцем ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , що їй потрібно для спадкування спадщини померлої ОСОБА_2 .

В судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача адвокат Мартинюк Ю.М. надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206, 207 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.08.2004 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис про смерть №93 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої ввійшла 1/2 частина жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 .

Як вбачається з листа державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №399/01-16 від 10.08.2025 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась та спадкоємці до нотаріальної контори не звертались (а.с.45).

Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ця обставина підтверджується копією заповіту, укладеного 06.09.1996 року ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області Налдіною М.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1579.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1223 цього ж Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1ст.1269 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подала.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто, право на спадщину належить спадкоємцю з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними.

В п.24 постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"Пленум Верховного Суду України дав роз`яснення, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Встановлений законом шестимісячний строк для подання зави про прийняття спадщини померлої ОСОБА_2 розпочався в день її смерті, зокрема ІНФОРМАЦІЯ_1 , та закінчився 02.02.2005 року.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_2 не є між собою близькими родичами, тому позивач не знала про складений на її ім`я заповіт. Ця обставина в розумінні ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Верховний Суд у постановах від 26.06.2019 року у справі №535/1145/17, від 25.03.2020 року у справі №409/59/18 та від 21.09.2020 року у справі №130/2517/18, зазначив, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту, складеного спадкодавцем на його ім`я, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Отже, встановлені судом обставини, на переконання суду, зашкодили позивачеві своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачем ОСОБА_1 також заявлені позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадкодавцем ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ці вимоги позивач обґрунтувала тим, що 1/2 частина жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , яка ввійшла до складу спадщини ОСОБА_2 , була успадкована нею після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом у цій частині встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщину у вигляді 1/2 частини жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , як вона заповітом від 07.08.1957 року заповіла ОСОБА_4 .

Згідно п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, який був чинним на момент смерті ОСОБА_3 , спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 була онукою ОСОБА_3 , доглядала її, після смерті хоронила її, проводила поминальні обіди, доглядала та утримувала її майно, у т.ч. і частину спірного будинку, зберігала належні померлій правовстановлюючі документи, у т.ч. і на спірне спадкове майно, що за змістом п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, свідчить про те, що вона прийняла спадщину ОСОБА_3 , оскільки фактично вступила в управління та володіння належним померлій спадковим майном.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 та ч.2 ст.315 ЦПК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що є в п.7 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суд може розглядати справи про встановлення юридичних фактів, які породжують юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач не має іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити факт прийняття спадкодавцем ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне встановити в судовому порядку факт прийняття спадкодавцем ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3 , що потрібно позивачеві для спадкування спадщини ОСОБА_2 .

При вирішенні цивільно-правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі №1-33/2004.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачає, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Ільхан проти Туреччини" від 27.06.2000 року зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Вказане, в сукупності з тим, що ніхто крім позивача на спадщину не претендує, сама спадщина до цього часу ніким іншим не прийнята, відумерлою у встановленому законом порядку не визнана, представник відповідача не заперечує проти задоволення позову, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень ст.263 ЦПК України дає підстави суду дійти висновку, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини і їй слід визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Керуючись ч.4 ст.206, ст.ст.258,259, ч.6 ст.263, ст.ст.264,265 ЦПК України, суд --

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,- задовольнити.

Встановити юридичний факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк у 6 (шість) місяців, з моменту набрання законної сили рішенням суду, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Т.О. Калашнікова