Справа № 314/4926/24
Провадження № 2/314/403/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2025 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/4926/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» про захист прав споживачів, визнання умов кредитного договору недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Працевитого Г.О. звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом про захист прав споживачів, визнання умов кредитного договору недійсними. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.09.2020 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральний кредитний договір № ГКД-837203.1, за умовами якого позичальник має право отримати в банку кредитний транш у вигляді кредитної лінії розміром до 300000,00 грн, включаючи витрати на страхові платежі.

Згідно п. 1.1 кредитного договору, Банк зобов`язується відкрити Позичальнику відновлювальну кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити (транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі в порядку, розмірі та в строки, що передбачені цим Договором та діючими Тарифами банку. Максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 300000,00 грн. Рішення щодо надання кредитних коштів Банком приймається за кожним Траншем окремо та зобов`язання Банку щодо надання Траншів в рамках цього договору є відкличними.

21.09.2020 в рамках видачі надання кредитних грошей за траншем між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування № Е07.00405.007033902 на суму 45036,10 грн строком до 21.09.2023.

Згідно п. 1.7 вказаного договору кредиту та страхування Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 45036,10 грн строком до 21.09.2023, з яких 4863,90 грн страховий внесок за рахунок кредиту на добровільне страхування життя.

Відповідно до п. 1.5 договору кредиту та страхування № Е07.00405.007033902 під час користування Кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих тарифів Банку.

04.11.2020 в рамках другого траншу за Генеральним кредитним договором між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 07.00405.007150281 на суму 35133,00 грн.

Відповідно до п. 1.5 договору кредиту та страхування № 07.00405.007150281 під час користування Кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих Тарифів банку.

Згідно з п. 1.4. Генерального кредитного договору № ГКД-837203.1 за обслуговування кредитної заборгованості Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни визначені згідно з актуальним Графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5 % річних від початкової суми кожного Траншу, що буде відображена в Графіку платежів у конкретному цифровому виразі. Плата за обслуговування кредитної заборгованості сплачується Позичальником за отримання наступних послуг, які вчиняються Банком на користь Позичальника з метою сприяння останньому у виконання ним своїх зобов`язань за Договором надання інформації по рахункам Позичальника використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт центрі, шляхом направлення СМС повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

З графіку погашення кредиту за договором кредиту та страхування № Е07.00405.007033902 вбачається, що загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості становить 60896,16 грн.

З графіку погашення кредиту за договором кредиту та страхування № 07.00405.007150281 вбачається, що загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості становить 57166,73 грн.

У позові ОСОБА_1 наполягає саме на незаконності стягнення плати за обслуговування кредиту (комісії), вважає вказану умову несправедливою та такою, що прямо суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування». Стверджує, що оспорюваним п. 1.4 Генерального кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».

На підставі викладеного позивачка просить: визнати недійсним пункт 1.4.2 Генерального кредитного договору № ГКД-837203.1 від 21.09.2020, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк»; визнати недійсним п. 1.5 договору кредиту та страхування № Е07.00405.007033902 від 21.09.2020 в частині здійснення позичальником плати за надані послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, а також визнати недійсною умову про сплату позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 60896,16 грн; визнати недійсним п. 1.5 договору кредиту та страхування № 07.00405.007150281 від 04.11.2020 в частині здійснення позичальником плати за надані послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, а також визнати недійсною умову про сплату позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 57166,73 грн; зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити зарахування вже сплаченої комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором кредиту та страхування № Е07.00405.007033902 від 21.09.2020, шляхом зарахуванням сплачених платежів в рахунок погашення тіла кредиту; зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити зарахування вже сплаченої комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором кредиту та страхування № 07.00405.007150281 від 04.11.2020, шляхом зарахуванням сплачених платежів в рахунок погашення тіла кредиту.

Ухвалою суду від 04.11.2024 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.03.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивачка не з`явилась, від її представника через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її представника.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,заяв про розгляд справи за відсутності представника, а також відзиву на позов до суду від відповідача не надходило.

За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає вимогам ч. 1, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

21.09.2020 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральний кредитний договір № ГКД-837203.1, за умовами п. 1.1. якого Банк зобов`язується відкрити Позичальнику відновлювальну кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити (Транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі в порядку, розмірі та в строки (терміни), що передбачені цим Договором та діючими Тарифами Банку. Максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 300000,00 грн, включаючи витрати на страхові платежі (у разі наявності). Рішення щодо надання кредитних коштів Банком приймається за кожним Траншем окремо та зобов`язання Банку щодо надання Траншів в рамках цього договору є відкличними.

Транші за цим Договором надаються у спосіб та відповідно до умов цього Договору. У строк до 15-ти календарних днів з дня надання Траншу Банк передає особисто Позичальнику або надсилає поштою рекомендованим листом, а Позичальник надає згоду на отримання у такий спосіб, Графіку щомісячних платежів за Траншем. Після отримання згоди Позичальника на отримання Траншу Банк не пізніше наступного банківського дня здійснює переказ Траншу з позичкового рахунку на банківський поточний рахунок Позичальника, за винятком коштів в сумі страхового платежу, які Банк за розпорядження Позичальника переказує на рахунок страховика в порядку п.1.5. Договору (п. 1.3. Генерального кредитного договору № ГКД-837203.1).

Пунктом 1.5. Генерального кредитного договору № ГКД-837203.1 передбачено, що в день надання чергового Траншу Позичальник укладає договір страхування від нещасного випадку або змінює дійсний договір страхування з урахуванням суми отриманого Траншу та забезпечує оплату страхового платежу за рахунок коштів Траншу у розмірі 15 % від суми Траншу. Підписанням цього Договору Позичальник надає свою згоду на укладення від імені та за рахунок Позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя, пролонгацію та/або зміну умов такого договору у зв`язку з отриманням чергового Траншу та доручає і дає розпорядження Банку переказувати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхових платежів, належних страховику, через транзитний рахунок Банку. Позичальник погоджується з умовами страхування своїх, як застрахованої особи, майнових інтересів згідно договору страхування.

21.09.2020 в рамках надання кредитних коштів за траншем між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування № Е07.00405.007033902 на суму 45036,10 грн зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01% річних строком на 36 місяців з кінцевим терміном повернення 21.09.2023.

04.11.2020 в рамках другого траншу за генеральним кредитним договором між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування № 07.00405.007150281 на суму 35133,00 грн зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01% річних строком на 48 місяців з кінцевим терміном повернення 04.11.2024.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. 1 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Суд зазначає, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює банк.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до п. 1.4.2. Генерального кредитного договору № ГКД-837203.1 від 21.09.2020 за обслуговування кредитної заборгованості Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни визначені згідно з актуальним Графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5 % річних від початкової суми кожного Траншу, що буде відображена в Графіку платежів у конкретному цифровому виразі. Плата за обслуговування кредитної заборгованості сплачується Позичальником за отримання наступних послуг, які вчиняються Банком на користь Позичальника з метою сприяння останньому у виконання ним своїх зобов`язань за Договором: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Пунктами 1.5 договорів кредиту та страхування № Е07.00405.007033902 та № 07.00405.007150281 встановлено, що під час користування Кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих Тарифів Банку.

Розмір цієї плати визначений у п. 1.6 цих договорів, яким передбачено повернення кредиту відповідно до порядку, викладеного в Паспорті споживчого кредиту, який є Додатком № 1 до вказаного договору.

Так, згідно п. 4 Паспорту споживчого кредиту за договором кредиту та страхування № Е07.00405.007033902, плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 3,39% середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку в п. 5, починаючи з 0% за перший місяць із зменшенням щомісячно на 5,140% до 1,6399%. Графік платежів за кредитом встановлений у п. 5 Паспорту споживчого кредиту.

А, згідно п. 4 Паспорту споживчого кредиту, який є Додатком № 1 до договору кредиту та страхування № 07.00405.007150281, плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 3,39% середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку в п. 5, починаючи з 0% за перший місяць із зменшенням щомісячно на 4,565% до 2,2149%. Графік платежів за кредитом встановлений у п. 5 Паспорту споживчого кредиту.

За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01.01.2017 остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01.01.2017 остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01.01.2017 остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит).

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з Додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Додатком 1 до протоколу Комітету з управління активами, пасивами і тарифами АТ «Ідея Банк» № 119.3 від 20.08.2020 (діяв на момент укладення оспорюваних договорів) затверджено тарифи банку, у тому числі щодо послуг з кредитування. Тарифи передбачають такі послуги за обслуговування кредитної заборгованості: обслуговування кредитної лінії (визначення вартості послуги обумовлено умовами договору), видача довідок про кредитну заборгованість (50 грн), надання довідки про рух по рахунку (виписка по одному рахунку) (50 грн), надання довідки про рух по всіх рахунках кредитної угоди (історія договору) (75 грн), детальна розшифровка заборгованості за кредитом (150 грн), зміна дати щомісячного чергового платежу (100 грн), надання нового графіку щомісячних платежів за зверненням позичальника (100 грн), видача завірених печаткою банку копій кредитних договорів та додатків на них (за кожну), які зберігаються в архіві (50 грн), надання термінової послуги (200 грн).

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.10.2020 у справі № 194/1387/19, а також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.

Оцінюючи зміст оспорюваних положень п. 1.4.2 Генерального кредитного договору № ГКД-837203.1 від 21.09.2020, яким передбачено сплату щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,5 % річних від початкової суми кожного Траншу, що буде відображена в Графіку платежів у конкретному цифровому виразі, за отримання наступних послуг: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, п.п. 1.5 договорів кредиту та страхування № Е07.00405.007033902 та № 07.00405.007150281, якими встановлено, що під час користування Кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості», та зміст положень п. 5 Додатку № 1 договорів кредиту та страхування № Е07.00405.007033902 та № 07.00405.007150281, суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними.

Наведене дає підстави для висновку, що положення п. 1.4.2 Генерального кредитного договору № ГКД-837203.1 від 21.09.2020 та п.п. 1.5 договорів кредиту та страхування № Е07.00405.007033902 від 21.09.2020 та № 07.00405.007150281 від 04.11.2020, якими передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі положення є нікчемним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (п. 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18).

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Верховний Суд неодноразово викладав висновки про те, що визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення.

Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, тому умови пункту 1.4.2 Генерального кредитного договору № ГКД-837203.1 від 21.09.2020 та пунктів 1.5 договорів кредиту та страхування № Е07.00405.007033902 від 21.09.2020 та № 07.00405.007150281 від 04.11.2020 в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними в силу закону, а отже, не підлягають визнанню недійсними судом.

Оскільки вирішуючи спір про визнання правочину недійсним встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у ст. 216 ЦК України.

З огляду на встановлені у справі обставини щодо нікчемності пункту 1.4.2 Генерального кредитного договору № ГКД-837203.1 від 21.09.2020 та пунктів 1.5 договорів кредиту та страхування № Е07.00405.007033902 від 21.09.2020 та № 07.00405.007150281 від 04.11.2020 в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту та враховуючи вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, у цій справі підлягають застосуванню правові наслідки виконання нікчемного правочину шляхом зобов`язання АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за договорами кредиту та страхування № Е07.00405.007033902 від 21.09.2020 та № 07.00405.007150281 від 04.11.2020, що забезпечить захист інтересів позивача у правовій визначеності.

Таким чином, суд на підставі всебічного вивчення поданих доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Крім того, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 2422,40 грн, від сплати яких позивач була звільнена при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» (, адреса місцезнаходження: м. Львів, вул. Валова, 11) про захист прав споживачів, визнання умов кредитного договору недійсними задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «ІДЕЯ БАНК» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення Договору кредиту та страхування № Е07.00405.007033902 від 21.09.2020 ОСОБА_1 платежів, зарахувавши сплачену нею комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за вказаним договором.

Зобов`язати Акціонерне товариство «ІДЕЯ БАНК» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення Договору кредиту та страхування № 07.00405.007150281 від 04.11.2020 ОСОБА_1 платежів, зарахувавши сплачену нею комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за вказаним договором.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерне товариство «ІДЕЯ БАНК» на користь держави судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Наталія Миколаївна Свідунович

29.05.2025