КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6110/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лайфселл», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року, ухваленого під головуванням судді Ул`яновської О.В.,-

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив: визнати правочин (усний договір купівлі-продажу) від 31 грудня 2013 року недійсним та таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, розірвати такий правочин; стягнути солідарно з ТОВ «Лайфселл» та ФОП ОСОБА_2 5 000 грн 00 коп., що становить вартість придбаних позивачем 31 грудня 2023 року товарів; стягнути солідарно з ТОВ «Лайфселл» та ФОП ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 50 000 грн 00 коп.

Позов обґрунтований тим, що 31 грудня 2023 року ОСОБА_1 придбав в магазині «Lifecell» телефон ОРРО А54 4/64 blue та захисну гідрогелеву плівку BLADe Hydrogel (clear glossy) загальною вартістю 5 000 грн 00 коп.

У зв`язку з тим, що придбаний товар не сподобався позивачу, 03 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до продавця товару щодо обміну на інший товар.

Посилаючись на відсутність грошових коштів у касі магазину, позивачу неодноразово було відмовлено та запропоновано звернутись пізніше.

18 січня 2024 року ТОВ «Лайфселл» заперечило відношення до магазину, у якому ОСОБА_1 придбав товар.

Позивач вважає, що неналежними діями відповідачів порушено його право щодо обміну придбаного товару протягом чотирнадцяти днів, положення якого передбачено ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» та завдано моральної шкоди.

Правочин (усний договір купівлі-продажу) від 31 грудня 2013 року є недійсним, оскільки здійснений з використанням нечесної підприємницької практики та недобросовісної поведінки відповідачів.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ТОВ «Лайфселл» заперечив щодо доводів апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ТОВ «Лайфселл», перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності у позивача правових підстав для стягнення грошових коштів з відповідачів. Позивачем не доведено, що правовідносини, які виникли між сторонами внаслідок придбання товару, вчинено відповідачем із застосуванням діяльності (дії або бездіяльності), що ввела споживача в оману.

Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання правочину (усного договору купівлі-продажу) від 31 грудня 2013 року недійсним, відтак, похідні вимоги про стягнення завданої моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Встановлено, що 31 грудня 2023 року за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 100ї, ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Лайфселл» телефон ОРРО А54 4/64 blue та захисну гідрогелеву плівку BLADe Hydrogel (clear glossy) за ціною 5 000 грн 00 коп., з урахуванням знижки 199 грн 00 коп.

В період з 03 січня 2024 року по 13 січня 2024 року позивач звертався до магазину з вимогою повернути придбаний телефон та обміняти на інший товар.

13 січня 2024 року позивач надіслав на поштову адресу відповідачів вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 5 000 грн 00 коп. за придбані товари (телефон та захисну плівку) та розірвання договору купівлі-продажу від 31 грудня 2023 року. На поштову адресу ТОВ «Лайфселл» ОСОБА_1 надіслав мобільний телефон та захисну плівку.

18 січня 2024 року ТОВ «Лайфселл» повідомило , що магазин в АДРЕСА_1 , в якому було придбано товар, не є офіційним представництвом товариства, є дилерським магазином, продавцем даного товару є ФОП ОСОБА_2 . Вимога про розірвання договору та повернення коштів не підлягає виконанню, оскільки між позивачем та товариством жодні договори не укладались. Поштове відправлення підлягає поверненню ОСОБА_1 , для чого останньому необхідно з`явитись до офісного приміщення ТОВ «Лайфселл».

15 лютого 2024 року ФОП ОСОБА_2 на вимогу позивача про розірвання договору та повернення коштів повідомив, що придбаний смартфон був у користуванні позивача (використовувався для отримання електронних комунікаційних послуг, на екрані поклеєна гідрогелева плівка, яка була придбана разом з телефоном).

Продавцем магазину запропоновано позивачу звернутись 15 січня 2024 року для з`ясування питання щодо можливості повернення коштів.

ОСОБА_1 звернувся до магазину 15 січня 2024 року, придбаного товару ФОП ОСОБА_2 надано не було.

Обгрунтовуючи подану заяву, ОСОБА_1 зазначив, що станом на 13 січня 2024 року право позивача на повернення мобільного телефону у порядку ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» вже було порушено відповідачами. Через протиправні дії (бездіяльність) продавців магазину ТОВ «Лайфселл» порушено строк повернення грошових коштів позивачу. Правочин (усний договір купівлі-продажу) від 31 грудня 2013 року є недійсним, оскільки здійснений з використанням нечесної підприємницької практики та недобросовісної поведінки відповідачів (введення споживача в оману). Діями відповідачів (бездіяльністю, протиправними діями) ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 50 000 грн 00 коп.

Заст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, -відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

За п.7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 293/780/18 (провадження № 61-10328св19), від 28 квітня 2020 року у справі № 263/16688/17 (провадження № 61-16584св19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 140/2589/15-ц (провадження № 61-16847св18), від 17 лютого 2022 року у справі № 307/3807/19 (провадження № 61-19275св21), від 01 листопада 2023 року у справі № 317/2213/21 (провадження № 61-10790св23).

Так, ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Лайфселл»,ФОП ОСОБА_2 із позовом про захист прав споживачів.

Позивач зазначав, що 31 грудня 2023 року за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 100ї, ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Лайфселл» телефон ОРРО А54 4/64 blue та захисну гідрогелеву плівку BLADe Hydrogel (clear glossy) за ціною 5 000 грн 00 коп., з урахуванням знижки 199 грн 00 коп.

В період з 03 січня 2024 року по 13 січня 2024 року позивач звертався до магазину з вимогою повернути придбаний телефон та обміняти на інший товар.

Судом встановлено, що магазин в м. Києві, по пр-ту Берестейський, 100, в якому було придбано товар, не є офіційним представництвом ТОВ «Лайфселл», є дилерським магазином, продавцем даного товару є ФОП ОСОБА_2 .

Враховуючи, що між ОСОБА_3 та ТОВ «Лайфселл» правочин (усний договір купівлі-продажу) від 31 грудня 2013 року укладено не було, відтак, позовні вимоги до товариства задоволенню не підлягають.

Звертаючись до суду, ОСОБА_3 зазначив, що правочин (усний договір купівлі-продажу) від 31 грудня 2013 року є недійсним, оскільки укладений з використанням нечесної підприємницької практики та недобросовісної поведінки ФОП ОСОБА_2 .

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_3 на надав доказів на підтвердження введення ФОП ОСОБА_2 позивача в оману, спонукання надати згоду на укладення правочину через надання неправдивої чи неповної інформації про основні характеристики товару, гарантійні строки, ціни чи інформації щодо продавця товару.

Перед укладенням оспорюваного усного договору купівлі-продажу сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Доказів зворотнього позивачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Так, тлумачення ст. ст. 215, 216 ЦК України та ст. ст. 651 - 653 ЦК України свідчить, що законодавець розмежовує конструкції «недійсність договору» та «розірвання договору», як за підставами, так і за своїми правовими наслідками. Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору оспорюваного договору не є підставою для його визнання недійсним.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розірвання та визнання недійсним усного договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 посилався на події 03 січня 2024 року, які виникли після укладення вказаного договору - 31 грудня 2025 року.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не доведено підстав для визнання недійсним усного договору купівлі-продажу від 31 грудня 2023 року, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_1 на момент укладення оспорюваного договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов та виконав його, здійснивши оплату вартості товарів, відтак, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов.

Доказів наявності обставин ведення ФОП ОСОБА_2 нечесної підприємницької діяльності судом не встановлено.

Відтак, позовні вимоги про визнання договору недійсним у зв`язку із введенням ФОП ОСОБА_2 нечесної підприємницької діяльності є необґрунтованими та не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи, що підстав для розірвання чи визнання усного договору купівлі-продажу від 31 грудня 2023 року недійним судом не встановлено, відтак, похідна вимога про стягнення завданої моральної школи не підлягає задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом апеляційної інстанції неодноразово оголошувалась перерва в судових засіданнях з метою примирення сторін, зокрема, повернення мобільного телефону ТОВ «Лайфселл» ОСОБА_1 .

В судому засіданні, призначеному на 11 червня 2025 року, представник ТОВ «Лайфселл» - Дементович М.І. повідомив про те, що мобільний телефон було повернуто позивачу.

Враховуючи досліджені матеріали справи та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає обґрунтованим та правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачами порушено право ОСОБА_1 щодо обміну придбаного товару, колегія суддів оцінює критично, оскільки до належного продавця ФОП ОСОБА_2 позивач звернувся після спливу встановленого строку чотирнадцяти днів, що суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги, що поведінка відповідачів суперечить принципу добросовісності та чесній діловій практиці, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів на підтвердження вказаного посилання ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не надано.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 13 листопада 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 23 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко