РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3772/24

19 червня 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі головуючої судді Грипіч Л. А.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в місті Костопіль цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Свій позов обґрунтовує тим, що 06 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №218 за умовами якого відповідач отримав 2500,00 грн. строком на один рік, зі сплатою відсотків 2% за кожен день користування кредитом.

26 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №528877 за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 12500,00 грн. на строк 1 рік, з кінцевим терміном повернення 26.02.2022 р., зі сплатою відсотків 25% в день за перший день користування кредитом, 85% річних за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня й до кінця строку надання кредиту.

Договори укладено в електронній формі, акцептовані ОСОБА_1 шляхом підписання електронним підписом. Кредитодавці свої зобов`язання за договорами позики виконали в повному обсязі та надали (перерахували) грошові кошти на картковий рахунок відповідача.

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором №218.

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Колект Центр» було укладено договір №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Колект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором №218.

26.11.2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №26-11/2021/13, відповідно до умов якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором №528877.

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Колект Центр» було укладено договір №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Колект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором №528877.

Таким чином, до позивача перейшли права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договорами №218 та №528877.

Відповідач свої зобов`язання за договорами не виконав, заборгованість не погасив, проценти за користування кредитними коштами не сплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №218 від 06.03.2021 р., що підлягає стягненню з відповідача станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 39441,25 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 2500,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 36941,25 грн.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №528877 від 26.02.2021 р., що підлягає стягненню з відповідача станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 19223,05 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 11734,06 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 7488,99 грн.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, що підлягає стягненню з відповідача станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 58664,30 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 14234,06 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 44430,24 грн.

У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також витрати, понесені при сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. та витрати, понесені на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 08.10.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони.

Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив.

12.11.2024 року від представника відповідача - адвоката Воронюк К. Ю. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечила факт укладення відповідачем кредитних договорів та отримання ним коштів згідно даних договорів. Зазначила, що позивачем не надано належних доказів, а саме первинних документів - виписки з рахунку з відображенням операції, або платіжних інструкцій, які підтвердять перерахування коштів на рахунок відповідача за кредитними договорами. Таким чином, оскільки позивачем не доведено надання відповідачу кредиту, тому у відповідача відсутній обов`язок по поверненню нарахованого боргу. Крім того зазначила, що сума витрат на правничу допомогу, яку просить стягнути позивач з відповідача є неспівмірною та непропорційною як до ціни позову так і до складності справи.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

19.11.2024 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив (документ сформовано в системі «Електронний суд» 19.11.2024), в якій представник позивача зазначила, що доводи представника відповідача у відзиві на позов є необгрунтованими та такими, що не підлягають взяттю до уваги, з огляду на наступне.

Договір про надання фінансових послуг № 218 від 06.03.2021 року підписано відповідачем 06.03.2021 року електронним цифровим підписом - одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису Н9, який було надіслано за допомогою CMC-повідомлення на телефонний номер (який є актуальним номером телефону відповідача, оскільки в тому числі зазначений представником відповідача в відзиві на позовну заяву), зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів йому в позику, а також зазначив свою електронну адресу, на яку направлений договір та номер карткового рахунку, який співпадає з тим, що зазначений у довідці ТОВ ФК «Вей фор пей» щодо підтвердження переказу коштів ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на карту відповідача.

Договір про надання споживчого кредиту № 528877 від 26.02.2021 року підписано відповідачем 26.02.2021 року електронним цифровим підписом - одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису А981, який було надіслано за допомогою CMC-повідомлення на телефонний номер, зазначений відповідачем в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця.

Отже, 06.03.2021 року та 26.02.2021 року при укладенні договорів, ОСОБА_1 було свідомо вчинено сукупність дій, спрямованих на укладення Договору про надання фінансових послуг та Договору про надання споживчого кредиту, а саме:

- він самостійно для себе визначив необхідний для нього обсяг часу для ознайомлення з умовами договору;

- після чого проявив намір вступити з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Слон Кредит» в договірні відносини на визначених умовах;

- після узгодження розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит строку та умов кредитування, та інших істотних умов договору, Договір про надання фінансових послуг та Договір про надання споживчого кредиту було підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підиису одноразовим ідентифікатором.

До підписання договорів позичальнику було надано всі можливості для ознайомлення з умовами договорів, в тому числі паспорт споживчого кредиту та розміщена інформація на сайті відповідного товариства. Крім того, зважаючи на дистанційний порядок укладення договору, відповідач мав необмежений час для вибору строку та суми позики, а також для ознайомлення з умовами, які він сам обрав та прийняття зваженого рішення.

Сторонами були вчинені всі необхідні дії, спрямовані на набуття цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього правочину, а саме укладення та підписання кожного з зазначених договорів. Відтак посилання представника відповідача на те, що останнім вказані договори не укладалися є безпідставними та таким, що не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, не надано доказів вчинення шахрайський дій, того, що телефон та електронна адреса не належать безпосередньо відповідачеві, не надано жодної банківської виписки, яка свідчила б про ненадходження грошових коштів на рахунок відповідача за кредитним договором тощо.

Викладені у відзиві пояснення відповідача є такими, які будуються лише на словах, непідтверджені відповідними доказами в розумінні норм цивільного процесуального законодавства.

Натомість позивачем надані належні та достатні докази, які беззаперечно підтверджують, що відповідач ідентифікував себе в інформаційно - телекомунікаційній системі кредитодавців; надав відповідні дані для заповнення формуляра заяви-анкети (ПІП, РНОКПП, місце проживання, телефон, дані паспорту, номер платіжної картки та ін.) та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором погодився з запропонованими умовами договору та підписав їх.

Крім того, відповідно до наданих розрахунків заборгованості за обома договорами вбачається, що відповідачем здійснювались погашення за договорами. Внесення відповідачем грошових коштів на рахунок кредитодавців, є визнанням існування зобов`язань за Договорами, що, у свою чергу, фактично вказує на підтвердження волевиявлення відповідача на укладення договору та погодження всіх умов договору.

Твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів не заслуговують на увагу. Вбачається, що відповідач отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит.

Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких належних доказів цьому не надає.

Посилання відповідача на обов`язковість виписок по картковому рахунку є недоречним, оскільки ні первісний кредитор, ні позивач є не банками, а фінансовими установами, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості відкривати карткові рахунки фізичним та юридичним особам, а також створювати виписки по таким картковим рахункам споживачів. Отже, вказані твердження не заслуговують на увагу.

Крім того, представник відповідача не погоджується із заявленими витратами на правничу допомогу та зазначає, що вони є неспівмірними та непропорційними, однак не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції.

У постанові від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц Велика Палата вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Твердження представника відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Ухвалою суду від 25.11.2024 року було задоволено клопотання представника позивача Ткаченко М. М. та витребувано від АТ «Акцент - Банк» інформацію чи видавалась ОСОБА_1 кредитна картка № НОМЕР_1 ; виписку по рахунку ОСОБА_1 за номером картки № НОМЕР_1 за період з 26.02.2021 р. по 06.04.2021 р.; ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № НОМЕР_1 , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по - батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адресу електронної пошти, тощо) та інші відомості про власника вказаної картки; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 з 26.02.2021 р. по 06.04.2021 р.

Витребувана інформація надійшла до суду 14.01.2025 року.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що 06 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №218 за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит в розмірі 2500,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом; граничний строк кредитування 1 рік (п.1.9); згідно п.1.4 Договору проценти за користування кредитом - 2% за кожен день користування кредитом.

В розділі 4 Договору містяться персональні дані ОСОБА_1 , в тому числі дані паспорта, РНОКПП, номер мобільного телефону, електронна адреса. Для підписання договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «Н9».

Також 06.03.2021 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту.

26 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №528877 за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 12500,00 грн. на строк 1 рік, з кінцевим терміном повернення 26.02.2022 р., зі сплатою відсотків 25% в день за перший день користування кредитом, 85% річних за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня й до кінця строку надання кредиту.

Згідно п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування/утримання:

- у розмірі 10 000,00 грн. за реквізитами платіжної картки НОМЕР_2 або іншої платіжної картки, реквізити якої зазначені споживачем в Особистому кабінеті, або надані товариству іншим шляхом, в тому числі, через засоби зв`язку;

- у розмірі 2 500,00 грн. на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5. договору.

В розділі «реквізити та підписи сторін» Договору містяться персональні дані ОСОБА_1 , в тому числі дані паспорта, РНОКПП, номери мобільного телефону. Для підписання договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «А981».

Також 26.02.2021 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту.

Згідно інформації ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 11.06.2024 року на платіжну карту № НОМЕР_1 26.02.2021 року о 17:45:47 було зараховано 10000,00 грн., номер транзакції в системі iPay.ua - 81488512.

Згідно інформації ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 01.08.2024 року на платіжну карту № НОМЕР_2 06.03.2021 року о 12:59:01 було зараховано 2500,00 грн.

Згідно інформації АТ «Акцент - Банк» ОСОБА_1 має відкритий картковий рахунок картку № НОМЕР_3 (рахунок НОМЕР_4 ). Згідно виписки з рахунку вбачається, що 06.03.2021 року на даний рахунок було зараховано 2500,00 грн., а 26.02.2021 року - 10000,00 грн.

Закон України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції (далі Закон № 675-VIII).

Відповідно до п. 5, 6, 7 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII: електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.

Згідно ч. 3, 4, 6, 8, 12 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону № 675-VIII передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.

Частина 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля - ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 127/33824/19 від 07 жовтня 2020 року проте у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачкою не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_1 шляхом власноручного введення одноразових ідентифікаторів, отриманих від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитні договори (здійснив акцепт пропозиції товариства), тобто електронні договори є укладеними та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх їх істотних умов.

Аналізуючи в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що факти укладання Договору 1 та Договору 2 є доведеними, натомість відповідачем будь-яких доказів на спростування останнього до суду подано не було. Даних про те, що зазначені договори відповідачем оспорювалися, визнавалися недійсними в судовому порядку матеріали справи не містять, а відтак вони є чинними і підлягають до виконання.

Як зазначалося, товариства свої зобов`язання перед відповідачем за Договором 1 та Договором 2 виконали та надали кредити шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що також знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи.

В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договорами належним чином не виконує, y зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість.

За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно із частиною третьою статті 1079 ЦК України у договорах факторингу - фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило за плату ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором №218.

В свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договором №218 ТОВ «Колект Центр» за договором про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року. Згідно реєстру боржників до даного договору заборгованість за договором №218 становить 39441,25 грн., з яких 2500,00 грн. тіло кредиту, 36 941, 25 грн. проценти (18725,00 грн. проценти станом на 30.11.2021 р., 18216,25 грн. проценти за користування кредитом за період з 01.12.2021 р. по 05.03.2021 р.).

Разом з тим, 26.11.2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №26-11/2021/13, відповідно до умов якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило за плату ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором №528877.

В свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договором №528877 ТОВ «Колект Центр» за договором про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року. Згідно реєстру боржників до даного договору заборгованість за договором №528877 становить 19223,05 грн., з яких 11734,06 грн. тіло кредиту, 7488,99 грн. проценти.

Таким чином, враховуючи укладені договори факторингу та відступлення права вимоги ТОВ «Коллект Центр» набуло статусу кредитора по відношенню до відповідача ОСОБА_1 за вказаними кредитними договорами.

Оскільки відповідач в порушення умов договорів свої зобов`язання належним чином не виконав, не забезпечивши своєчасного повернення запозичених коштів, у позивача виникло право вимагати повернення суми кредиту.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними договорами, що підлягає стягненню з відповідача відповідно до розрахунку заборгованості, становить 58664,30 грн, з яких: 14234,06 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 44430,24 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 будучи вільним в укладенні вказаних договорів, виборі контрагентів та визначенні умов договорів, будучи обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписав кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Дані договори були укладені в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що підтверджується матеріалами справи. Відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитних договорах. Суми, які підлягають стягненню, відповідають умовам договорів. Крім того, відповідач не надав суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості, а відтак він приймається судом як достовірний. Фактично отримані та використані відповідачем грошові кошти у добровільному порядку не повернуті і правонаступник первісного кредитора вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним.

Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що понесені ТОВ «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу в розмірі 16000 грн. підтверджуються матеріалами справи, зокрема договором про надання правової допомоги №01-07/24 від 01.07.2024 року, який укладений між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», прайс - листом вартості послуг, заявкою на надання юридичної допомоги №313 від 05.07.2024 року, витягом з Акту №3 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 року, в якому зазначено найменування робіт (послуг) адвоката на суму 16000,00 грн., платіжною інструкцією № від 12.09.2024 року.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, витрати на правничу допомогу в розмірі 16 000 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн., який сплачений згідно платіжної інструкції № від 20.09.2024 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 141, 133, 137, 258, 263, 264, 265, 268, 279 ЦПК України, ст. ст. 512, 514, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629, 639, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», (місце знаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, ) заборгованість договорами №218 від 06.03.2021 року, №528877 від 26.02.2021 року у розмірі 58 664 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот шістдесят чотири) грн 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», (місце знаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" (місце знаходження м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306,), .

Відповідач:

ОСОБА_1 , (житель АДРЕСА_1 ), РНОКПП: НОМЕР_5 .

Повне рішення складено

19 червня 2025 року.

СуддяЛ. А. Грипіч