ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5631/25 Справа № 211/1874/24 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді БондарЯ.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року, ухвалене суддею Ткаченко С.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на придбане у шлюбі майно.

В обґрунтування позову зазначила, що 08.04.2006 року між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04.12.2023 року було розірвано.

В період шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з позивачем.

При розірванні шлюбу питання щодо поділу спільного майна подружжя не вирішувалось.

Під час сумісного проживання у шлюбі сторонами, як подружжям 20.12.2013 року

було придбано квартиру за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано на позивача.

Згідно рішення Довгинцівської районної в місті ради від 20.11.2013 року №692 спірна квартира була придбана в результаті продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 , що належала її матері, та була продана 20.12.2013 року, договір купівлі- продажу серія та номер 1557 від 20.12.2013 року, посвідчено приватним нотаріусом Кузнецовою Оленою Сергіївною.

Зазначена квартира була продана для купівлі спірного житла за умови збереження

права власності на майно за позивачем.

Крім того під час сумісного проживання сторін у шлюбі ними було також придбано

автомобіль Volkswagen Passat VIN НОМЕР_1 2008 року випуску держномер НОМЕР_2 . Автомобіль відповідачем було продано. Коштів від продажу в розмірі частки у спільному майні подружжя позивач не отримувала.

Оскільки спірна квартира придбана за її особисті кошти, просила суд визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове про повне задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

При цьому, представник позивача зазначає, що з урахуванням продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 , яка належала матері позивача та продажу відповідачем автомобіля, придбаного у шлюбі без передачі частки коштів від реалізації авто позивачу має бути визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру, хоч і придбаною під час шлюбу, однак після продажу квартири, що належала матері позивача.

Вказує, що судом першої інстанції не було враховано те, що відповідач без згоди позивача реалізував спірний автомобіль, не враховано, що при продажі одного об`єкта нерухомості було придбано інший, тобто позивачем внесено на купівлю спільної квартири майже половину коштів, які були її особистою власністю. Крім того, судом не враховано, що з позивачем залишились проживати малолітні діти, які також мають право на житло, придбане батьками в шлюбі.

13 червня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_6 адвоката Кафтасьєвої Г.В. надійшли пояснення по справі, які по суті є відзивом на апеляційну скаргу, які суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки їх подано з порушенням положень п.2 ч.5 ст.178 та ч.4 ст.360 ЦПК України без надання доказів направлення іншій стороні по справі.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08 квітня 2006 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №136 та розірвано рішенням Довагинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 04 грудня 2023 року.

В період спільного проживання у шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20 грудня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу, реєстровий №1559. Відповідно до наданого позивачем договору продавець передає майно у власність покупця. Предметом договору є квартина за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.2.1 договору, продаж квартири вчинено за 111890,00 грн.

Згідно п.1.8 договору, договір укладається покупцем з письмової згоди чоловіка ОСОБА_6 , справжність підпису якого засвідчено Кузнецовою О.С., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 20.12.2013 року за реєстром № 1558.

Згідно до договору купівлі - продажу квартири від 20.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовою О.С. розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_12 придбав квартиру загальною площею 30, 8 кв.м., житловою -17, 1, яка належала ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.06.2006 року за номером 1-3152.

Згідно до п.2.1. Договору вказана квартира продана за 50 050 (п`ятдесят тисяч п`ятдесят) гривень. Відповідно до п.2.3. Договору вказану суму Продавець отримала до підписання договору.

Відповідно до п.4.4. Договору, зазначено, що квартирою користується малолітня ОСОБА_5 , Виконавчий комітет Довгинцівської районної ради надав згоду ОСОБА_11 на відчуження квартири.

За текстом договору посилання на те, що квартира, власником якої є ОСОБА_11 , продається виключно з метою придбання житла - квартири по АДРЕСА_3 немає.

Рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 20.11.2013 року не містить посилання на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 набувається в особисту власність - ОСОБА_13 , яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , навпаки, мова йде про придбання квартири для потреб родини, більш того, за текстом рішення відсутнє посилання, що кошти від продажу квартири по АДРЕСА_2 передаються в особисту власність ОСОБА_13 , яка не була власником цієї квартири.

Зі змісту рішення йдеться про захист прав малолітньої дитини - ОСОБА_5 , 2006 року народження, яка була зареєстрована разом із мамою - ОСОБА_13 , тому дозвіл на відчуження квартири, в якій зареєстрована дитина надається виключно за умови придбання квартири, в якій буде зареєстрована дитина.

Крім того квартира за адресою : АДРЕСА_2 продана за 50050 грн. , а квартира за адресою: АДРЕСА_1 придбана за 111890 грн., що явно більше ніж вартість проданої ОСОБА_11 квартири.

В наданому позивачем Договорі купівлі-продажу під реєстровим №1559 від 20 грудня 2013 року до позовної заяви в пункті 1.8 зазначено, що цей договір укладається покупцем з письмової згоди чоловіка ОСОБА_2 , справжність підпису якого засвідчено Кузнецової О.С., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 20.12.2023 за реєстром № 1558.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні її позовних вимог, на підставі досліджених доказів та встановлених обставин справи виходив з того, що належних, допустимих і достатніх доказів, що спірна квартира була придбана за особисті кошти за рахунок продажу мамою позивача ОСОБА_11 квартири АДРЕСА_4 , не знайшли свого підтвердження в наданих до суду матеріалах.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами представника позивача ОСОБА_3 , з огляду на таке.

У ст.3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з положеннями ст.57 СК України визначено підстави визнання особистою приватною власністю дружини та чоловіка, а саме: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Зі змісту положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном

Відповідно до частини першої статті60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18 (провадження №12-71гс20).

Відповідно до частини першої статті69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті70 СК України).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті364 ЦК України).

Статтею65 СК України передбачено, зокрема, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Так у наданому позивачем Договорі купівлі-продажу під реєстровим №1559 від 20 грудня 2013 року в пункті 1.8 зазначено, що цей договір укладається покупцем з письмової згоди чоловіка ОСОБА_2 , справжність підпису якого засвідчено Кузнецової О.С., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 20.12.2023 за реєстром №1558.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 липня 2021 року у справі № 161/8116/19 (провадження №61-22259св19), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2023 року у справі №357/9482/21 (провадження №61-12596св22) вказано, що наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя.

20 березня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №712/3590/22, провадження №61-14297св23 (ЄДРСРУ №117890701) зазначив, що згода дружини, чоловіка на розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, а також наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя; у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

Таким чином, до складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі, яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Доводи представника позивача про те, що квартира по АДРЕСА_3 була придбана позивачем за особисті кошти не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними у справі доказами, зокрема Договором купівлі- продажу цієї квартири, де у п.1.8 зазначено, що цей договір укладається покупцем з письмової згоди чоловіка ОСОБА_2 , справжність підпису якого засвідчено Кузнецовою О.С., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 20.12.2023 за реєстром №1558, Рішенням Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 20.11.2013 року, змістом якого встановлено, що квартира купується для потреб родини.

Судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими (частина третя статті 89 ЦПК України).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України забезпечив повний та всебічний розгляд справи, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, а тому вказане рішення на підставі статті 375 ЦПК України необхідно залишити в силі.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 17 червня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко