___________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/471/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2025 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

за участі представника позивача адвоката Нестеренко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу за позовом представника позивача адвоката Нестеренко Г.О. в інтересах ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - адвокат Нестеренко Г.О. в інтересах ОСОБА_1 10.09.2024 звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради, відповідного до якого просить визнати право власності на житловий будинок з господарчими спорудами в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , які є двоюрідними сестрами позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що при житті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склали заповіти на ім`я позивача. Після їх смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарчими спорудами що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається в цілому з житлового будинку, літ.А, загальною площею 70 кв.м., житловою площею 35,4 кв.м.; літня кухня, літ.Б;. сарай, літ.В, літ.Г, літ.Д; вбиральня, літ.Е; мощення І; огорожа №1-3. Будинок за вищевказаною адресою був збудований батьком померлих ОСОБА_4 на земельної ділянці, яку він отримав на підставі Рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу ім. К. Лібкнехта Одеського району Одеської області від 19.03.1959 року, оформленим як протокол №3 за адресою: АДРЕСА_2 (теперішня адреса: АДРЕСА_1 для індивідуального житлового будівництва. Після закінчення ОСОБА_4 не ввів будинок до експлуатації, що позбавило права спочатку дружині ОСОБА_4 ОСОБА_5 успадкувати будинок після смерті ОСОБА_4 , а в наступному позбавило дочерей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримати спадок після смерті їх батьків. ОСОБА_4 , який є батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та були зареєстровані в будинку за вищезазначеною адресою, тому вони фактично прийняли спадщину. Після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений законом строк. Єдиним спадкоємцем померлих є позивач. Після звернення до нотаріальної контори у встановлений законом строк, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на житловий будинок з підстав відсутності правовстановлюючого документа на право приватної власності на житловий будинок на ім`я померлих та не проведення первісної реєстрації права власності на будинок. Отримати зараз правовстановлюючий документ в позасудовому порядку неможливо, так як власник будинку помер, тому й успадкувати будинок без належних правовстановлюючих документів позивач не може. У зв`язку з цим, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарчими спорудами що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається в цілому з житлового будинку, літ.А, загальною площею 70 кв.м., житловою площею 35,4 кв.м.; літня кухня, літ.Б;. сарай, літ.В, літ.Г, літ.Д; вбиральня, літ.Е; мощення І; огорожа №1-3.

Ухвалою суду від 11.09.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 10.10.2024, витребувано спадкову справу, відкриту за фактом смерті ОСОБА_3

30.09.2024 від приватного нотаріуса надійшла до суду витребувана копія спадкової справи.

Проведення підготовчого засідання 10.10.2024 відкладене через відсутність представника відповідача.

Ухвалою суду від 16.12.2024 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, витребувано з Державного архіву Одеської області інформацію щодо наявності на зберіганні копії рішення загальних зборів членів колгоспу ім. Карла Лібкнехта Одеського району м. Одеси від 19.03.1959 року та інших документів, що стали підставою для проведення ОСОБА_4 будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_3 та/або буд. 55.; з Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради витребувано інформацію щодо наявності на зберіганні копії рішення загальних зборів членів колгоспу ім. Карла Лібкнехта Одеського району м. Одеси від 19.03.1959 року та інших документів, що стали підставою для проведення ОСОБА_4 будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_3 та/або буд. 55; з Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради витребувано інформацію щодо передачі у власність або користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 та/або буд. АДРЕСА_1 .

13.01.2025 та 19.02.2025 надійшла витребувана інформація з Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської.

13.01.2025 надійшла витребувана інформація з Державного архіву Одеської області.

13.01.2025 надійшла витребувана інформація з Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради.

У підготовчому засіданні 16.04.2025 представником позивача долучено до матеріалів справи оригінал Домової книги по вул. Планетна 55 для огляду у судовому засіданні та повернення стороні позивача. Також стороною позивача повідомлено про те, що очікується відповідь на два адвокатські запити. При цьому, вважає за можливе закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 16.04.2025 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні від 18.06.2025 до початку розгляду справи по суті представником позивача адвокатом Нестеренко Г.О. долучені відповіді, отримані на адвокатські запити, зокрема лист Департаменту архівної справи та діловодства від 12.06.2025 № 1044-11.1-34 з додатками.

У судовому засіданні 18.06.2025 представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви та клопотання до суду не надходили.

Таким чином підстави для відкладення розгляду справи, передбачені норами ЦПК України, відсутні.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача, за відсутності відзиву на позов.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України).

Пленум Верховного суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» з посиланням на ст. 1225 ЦК України, роз`яснив, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зіст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У частині 2 статті 1223 ЦК України зазначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 328 ЦК України,право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України,власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Суд установив, що згідно з Протоколом № 3 загальних зборів членів колгоспу Карла Лібкнєхта від 19 березня 1959 року про затвердження рішень правління колгоспу щодо виділення земельних ділянок під забудову та городи, під № 13, ОСОБА_4 надано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 та дозволено будівництво на вказаній земельній ділянці.

ОСОБА_4 на вказані земельній ділянці збудований будинок. Згідно з технічним паспортом житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , має загальну площу 70 кв.м, в тому числі житлову 35,4 кв.м.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Київської районної ради депутатів трудящих від 15.09.1978 року № 832 «Об упорядочении нумерации домов в пос.Черноморка и по улицам Толбухина, Петрашевского, Шевченко, Планетная» було затверджено впорядкування нумерації будинків по АДРЕСА_1 відповідно до поданих списків, а саме: під АДРЕСА_4 в цьому списку зазначено стара адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідно до домової книги (оригінал якої оглянутий у судовому засіданні), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 проживали та були зареєстровані в будинку за адресою: АДРЕСА_6 )

Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 0 та № 3, батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть: серія НОМЕР_1 , актовий запис № 3694.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть: серія НОМЕР_2 , актовий запис № 1843.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть: серія НОМЕР_3 , актовий запис № 12947.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть: серія НОМЕР_4 , актовий запис № 2342.

Згідно з листом Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. від 22.09.2020 № 195/02-14, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 заведено спадкову справу за № 35/2019, номер у спадковому реєстрі 65313999. Спадкоємцем на майно померлої є ОСОБА_1 . Інших спадкоємців не має.

Відповідно до листа Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. від 30.08.2023 № 137/02-14 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 заведено спадкову справу за № 17/2020, номер у спадковому реєстрі 66368333. Спадкоємцем на майно померлої є ОСОБА_1 . Інших спадкоємців не має.

Судом оглянуті витяги зі спадкового реєстру № 64791139 від 19.05.2021 року та № 64791234 від 19.05.2021 року, згідно з якими встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 спадкові справи не заводились.

Отже, позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та має право на спадкування.

Однак, після звернення до нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності житлового будинку спадкодавцям,що вбачається з листа від 28.09.2020 року за № 197/02-14 та №198/02-14.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, у тому числі за заповітом, відповідно до ст.1217 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлюється, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР1963 року, Законом України "Про власність",Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", Постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачає обов`язкової реєстрації таких прав. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 13 червня 2012 року за наслідками розгляду справи за №6-54цс12). Відповідно до ч. 1ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно з додатком 3 "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно" рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який вони успадкували після смерті батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та, оскільки, правовстановлюючий документ в позасудовому порядку позивачу, як спадкоємцю, отримати неможливо, що позбавляє його права успадкувати будинок, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Постановою №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 визначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

За змістом Закону України від 07 грудня 1990 року № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве та регіональне самоврядування»,постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду Української РСР» в зазначених нормативних актах встановлено, що виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Так, ст. 86 ЦК ( в редакції 1963 року) право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Стаття 15 Закону України «Про власність» вказує, що наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України.

Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. N 1952-IVта Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України від 7.02.2002 р. № 7/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 p. за № 157/6445 передбачені умови та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно.

Частиною 5 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до постанови КМ України від 17.10.2013 року №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» документом , що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку,садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, у встановленому законом порядку прийняв спадщину, спадкове майно належало спадкодавцям, а тому порушене право позивача на успадкування майна підлягає судовому захистові.

За таких обставин суд вважає, що є усі достатні підстави та докази для визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 200, 206, 258 - 259, 263 265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарчими спорудами в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається в цілому з житлового будинку, літ.А, загальною площею 70 кв.м., житловою площею 35,4 кв.м.; літня кухня, літ.Б;. сарай, літ.В, літ.Г, літ.Д; вбиральня, літ.Е; мощення І; огорожа №1-3.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 .

Відповідач: Одеська міська рада, , місцезнаходження: площа Біржева, 1, м.Одеса.

Суддя Ю. А. Скриль