КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5308/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Даниленко Тетяною Іванівною, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року (повне рішення складено 17 квітня 2024 року), ухвалене під головуванням судді Юзькової О.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа: Шоста Київська Державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу та факту перебування особи на утриманні, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу та факту перебування особи на утриманні.

В обґрунтування позову вказує, що протягом періоду з 31 січня 1980 року по 28 березня 2010 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 березня 2010 року вказаний шлюб розірвано.

28 жовтня 2007 року позивачка, перебуваючи у місті Києві, познайомилась з чоловіком старшим за віком, яким виявився ОСОБА_4 , ветеран органів внутрішніх справ. ОСОБА_4 оточив позивачку турботою та підтримкою.

Через нетривалий проміжок часу позивачка погодилась проживати разом із ОСОБА_4 , оскільки сімейні відносини з ОСОБА_3 фактично припинились.

Вказує, що вона і ОСОБА_4 проживали в кв. АДРЕСА_1 . Проживаючи разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі ОСОБА_4 у м. Києві, позивачка та її фактичний чоловік мали спільний бюджет, спільні витрати на придбання майна, також спільно брали участь у витратах на житло, вели спільне господарство. Разом проводили свята та їздили відпочивати.

Допомога, яку ОСОБА_4 надавав позивачці, була постійною і основним джерелом для існування. Фактично позивачка перебувала на утриманні ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Вказує, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу та факту перебування позивача на утриманні ОСОБА_4 протягом періоду часу з 01 листопада 2007 року та до смерті останнього необхідно для подальшої реалізації позивачкою права на спадщину та права на соціальний захист. ОСОБА_4 не встиг скласти заповіт, за відомостями позивачки будь-яких інших спадкоємців померлий не має.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- встановити, що ОСОБА_2 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом періоду часу з 29 березня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини;

- встановити, що ОСОБА_2 протягом періоду часу з 29 березня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більш як п`ять років до часу відкриття спадщини, перебувала на утриманні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом періоду часу з 29 березня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції встановив доведеним факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без укладення шлюбу.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, особою, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, підписану адвокатом Даниленко Тетяною Іванівною.

Вказує, що є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_4 , оскільки є його донькою.

Зазначає, що позивачка навмисно ввела суд в оману, оскільки вже намагалась встановити факт проживання однією сім`єю та перебування на утриманні у Тячівському районному суді Закарпатської області. Оскільки ОСОБА_1 в межах розгляду справи подала заяву про залучення її до участі у справі, заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду у зв`язку із спором про право.

Стверджує, що оскаржуване рішення порушує права та інтереси ОСОБА_1 , яка вже звернулась з оформленням спадщини після померлого батька, як спадкоємиця першої черги.

Зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував, а позивачка приховала спадкоємців першої черги за законом: доньку померлого ОСОБА_1 та сина ОСОБА_5 .

Стверджує, що ОСОБА_2 ніколи не була у цивільному шлюбі із батьком скаржниці, вона стороння особа, яка дійсно кілька років проживала в квартирі її батька, винаймаючи у нього в оренду одну кімнату, оскільки працювала у м. Києві.

Вказує, що позивачка, приховуючи дійсні фактичні обставини у справі та факт наявності спадкоємців першої черги, отримала оскаржуване рішення та наразі претендує на отримання прав на спадкування разом із спадкоємцями першої черги на підставі частини 2 статті 1259 ЦК України на частку квартири ОСОБА_4 та частку автомобіля ЗАЗ Lanos, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Вказує, що покази свідків та те, що особа впізнала труп померлого не можуть бути виключними доказами для встановлення факту проживання сторін як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

Вказує на відсутність доказів участі позивачки у похованні ОСОБА_4 .

Звертає увагу, що автомобіль ЗАЗ Lanos, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , придбано у період, коли згідно оскаржуваного рішення встановлено факт постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу між ОСОБА_2 та померлим ОСОБА_4 . Встановлення цього факту грубо порушує матеріальні права доньки померлого, яка є спадкоємицею першої черги по закону та вже успадкувала частину автомобіля після померлого.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Стягнути судові витрати.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

5. Позиція учасників справи.

04 червня 2025 року надійшли письмові пояснення адвоката Сапонова О.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу, які фактично дублюють висновки суду першої інстанції та встановлені фактичні обставини у справі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні адвокат Даниленко Т.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 та її представники - адвокат Молявко О.М., адвокат Сапонов О.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили відмовити у її задоволенні.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилисьв судове засідання, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Даниленко Т.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , позивачки ОСОБА_2 та її представників - адвокатів Молявко О.М. та Сапонова О.В. розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

З матеріалів справи установлено, що позивачка звернулась до Київської міської ради з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу та факту перебування особи на утриманні.

З матеріалів справи установлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть НОМЕР_2 (том 2 а.с. 77).

Відповідно до даних свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 01 січня 1980 року, та свідоцтва про одруження НОМЕР_4 від 16 серпня 2003 року убачається, що ОСОБА_6 ,є донькою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2 а.с. 71-72).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права.

Як вбачається зі змісту статей 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв`язку із характером спірних правовідносин.

Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 309/2340/15 (провадження № 61-16776св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99).

Сторонами у справі позовного провадження про встановлення факту проживання чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу є ті особи, які вважають, що вони проживали однією сім`єю один з одним, а у випадку смерті до участі в справі можуть бути залучені їх спадкоємці, а також ті особи, на права та обов`язки яких може вплинути рішення про встановлення факту.

Згідно доводів позивачки, встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне останній для подальшої реалізації права на спадщину та права на соціальний захист.

Аналіз наведеним положень дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справі, що переглядається колегією суддів, у разі відсутності спадкоємців є орган місцевого самоврядування, у разі наявності - спадкоємці померлої особи.

З матеріалів справи установлено, що скаржниця ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_4 , що підтверджується даними свідоцтва про народження.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 не залучила до розгляду у справі спадкоємицю ОСОБА_1 , вказавши про відсутність спадкоємців у ОСОБА_4 .

Доводи позивачки та її представників в частині обґрунтованості пред`явленого позову колегія суддів відхиляє, оскільки позивачкою пред`явлено позов до неналежного відповідача, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні пред`явлених вимог.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Установлено, що за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 1 488,60 гривень судового збору, що підтверджується даними квитанції №8404-8665-4978-2154.

Ураховуючи те, що вимоги апеляційної скарги задоволено, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, слід стягнути 1 488,60 гривень.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 , підписану адвокатом Даниленко Тетяною Іванівною, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа: Шоста Київська Державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу та факту перебування особи на утриманні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, 1 488,60 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 17 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова