КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/3897/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6150/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2024 року, постановлену під головуванням судді Чирки С.С.,-

встановив:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

У липні 2024 року ОСОБА_1 подано заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 9 000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав.

ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Постановляючи ухвалу суду від 03 грудня 2024 року, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості поданої заяви ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвоката суд першої інстанції виходив із положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України та доведеності необґрунтованих дій позивача.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими.

За п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Враховуючи, що у липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про залишення позовної заяви без розгляду, судом першої інстанції із дотриманням вимог п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України обгрунтовано задоволено заяву позивача.

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною 9 статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими чи недобросовісними та свідчать про зловживання процесуальними правами.

Враховуючи вищевикладене, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Відтак, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Вирішуючи заяву представника ОСОБА_2 про компенсацію витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції необгрунтовано виходив із доведеності підстав для визнання дій позивача необґрунтованими.

Так, звернення позивача до суду за захистом порушених прав, а також дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами та не можуть вважатися необґрунтованими.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. 55 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Під час судового розгляду цивільної справи №359/3897/24 суд першої інстанції не встановлював та не застосовував до позивача будь-яких заходів у зв`язку із зловживанням правами.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто з позивача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 9 000 грн 00 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що підстави для залишення позовної заяви без розгляду є передчасними, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу суду безпосередньо на підставі заяви ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи в частині залишення позовної заяви без розгляду судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 03 грудня 2024 року в частині залишення позовної заяви без розгляду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 03 грудня 2024 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу адвоката постановлена з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2024 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу адвоката скасувати.

В цій частині постановити нове судове рішення.

У задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката відмовити.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 16 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко