Номер провадження 2/754/2432/25
Справа №754/677/25
05 червня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого суддіСаламон О.Б.
з участю секретаряРябенка В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -
Позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами в загальному розмірі 292 224,32 грн., а також витрати по оплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що 23.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентства необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір №75146153, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику грошові кошти у розмірі 14 000 грн. з процентною ставкою 1,99 %, яка нараховується за кожен день користування позикою.10.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено кредитний договір № 103249573, відповідно п. 1.2 якого загальний розмір кредиту становить 20 000 грн., проценти за користування кредитом 3 750 грн. (п.1.5.2 договору). Також, 15.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено № 3158283, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 20 000 грн., відповідно до п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом у розмірі 2 640 грн. та нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту на кожен день строку користування кредитом. Позивач зазначає, що кредитодавці свої зобов`язання перед відповідачем за кредитними договорами виконали в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання перед кредиторами щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. В подальшому, 27.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентства необхідних кредитів» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір №27/01/2022,10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, за умовами яких позивач отримав право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 75146153. Також, між позивачем та ТОВ «МІЛОАН» 30.11.2021 було укладено договір № 30-11-65, 10.01.2023 укладено договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, за умовами яких ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за кредитним договором № 103249573. Також, позивач зазначає, що набув право вимоги за кредитним договором №3158283 на підставі укладених 29.11.2021 договору №29-11-102 та договору №10-01/2023 від 10.01.2023 року. У зв`язку з тим, що первісні кредитори виконали свої зобов`язання за кредитом перед відповідачем у повному обсязі, надавши кредитні кошти, а відповідач порушує свої зобов`язання за кредитним договором, ТОВ «Коллект Центр», як правонаступник первісних кредиторів, звернувся до суду до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 20 січня 2025 року прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, до суду подав заяву про щодо розгляду справи за відсутності позивача, а також в прохальній частині позовущодо ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України».
Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі.
Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Оскільки відповідач належним чином повідомлялась про розгляд справи в суді, та не подала до суду відзив, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентства необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №75146153, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику грошові кошти у розмірі 14 000 грн. на строк 30 календарних днів з процентною ставкою (зниженою) 0,90 %, яка нараховується за кожен день користування позикою.
10.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №103249573.
Відповідно до п.1.2 договору сума кредиту становить 20 000 грн.
Згідно п.п.1.3, 1.4 договору кредит надається строком на 15 днів з 10.08.2021 до 25.08.2021.
Пунктом 1.5.1 передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 2 000 грн., яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово.
Відповідно до п. 1.5.2 проценти за користування кредитом 3 750 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Також, 15.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №3158283, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 000 грн. строком на 15 днів з кінцевою датою повернення коштів до 30.08.2021 року.
Відповідно до п.1.5.1 комісія за надання кредиту становить 1 400 грн., та нараховується одноразово за ставкою 7,00 % від суми кредиту.
Проценти за користування кредитними коштами становлять 2 640 грн., та нараховуються за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
27.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентства необхідних кредитів» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №27/01/2022, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентства необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитним договором № 75146153.
10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем укладено договір № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитним договором № 75146153.
30.11.2021 було укладено договір факторингу № 30-11-65, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги в тому числі за кредитним договором №103249573.
29.11.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір відступлення прав вимоги, в тому числі стосовно кредитного договору № 3158283.
Також, 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами №103249573 та № 3158283.
Відповідно до ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
У відповідності до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту ст.ст. 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.
Щодо договору позики № 75146153 від 23.08.2021 слід зазначити наступне.
Судом установлено, що відповідно до вказаного договору позики ТОВ «1 Безпечне агентства необхідних кредитів» зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, при цьому клієнт зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Договорі. У разі порушення терміну сплати обов`язкового платежу, сплатити Банку неустойку (пеня, штраф) у розмірі визначеному в Договорі.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агентства необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі - надав відповідачу кредит в розмірі 14 000 грн.
Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.
Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абз.2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму та укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Також визнано, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях, крім того підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Підписанням Договору відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Позивач в своїй позовній заяві вказує, що відповідач має заборгованість за договором № 75146153 від 23.08.2021 в розмірі 47 688,21 грн., з яких: 14 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 33 432 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 224 грн. - інфляційні збитки, 32,21 грн. - 3 % річних.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначається, що:
- проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (пункт 81);
- припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91);
- на період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (пункт 97);
- при цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність (пункт 106);
- можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (пункт 128).
У цій справі судом встановлено, що доказів на погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту у сумі 14 000 грн. матеріали справи не містять, а тому, вимога про стягнення основної заборгованості у сумі 14 000 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Слід зазначити про те, що Додатком до договору позики № 75146153 від 23.08.2021 сторони визначили проценти за користування кредитом за час дії договору з 23.06.2021 по 22.09.2021, що складають 3 761,10 грн. Тобто, сторонами визначено відсотки у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем ТОВ «Коллект Центр» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування позикою за період після 22.09.2021 є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Також суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3 % річних, оскільки умовами договору передбачено проценти за користування кредитними коштами.
За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» щодо стягнення заборгованості за договором позики № 75146153 від 23.08.2021 підлягає частковому задоволенню, стягнувши у розмірі 17 761,10 грн., яка складається з: 14 000 грн. - основного боргу ; 3 761,10 грн. - процентів за користування позикою.
Щодо кредитного договору № 103249573 від 10.08.2021 слід зазначити наступне.
Відповідно до п.1.2 кредитного договору сума кредиту становить 20 000 грн.
При цьому, згідно п.п.1.3, 1.4 договору кредит надається строком на 15 днів з 10.08.2021 до 25.08.2021.
Позивач звертаючись до суду просить стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 113 403,71 грн., яка складається з: 17 417 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 93 986,71 грн. - проценти за користування кредитом, 2 000 грн. - комісія.
При цьому, варто зауважити, що сторонами визначено відсотки у межах погодженого сторонами строку кредитування, а саме договір укладено строком на 15 календарних днів, а отже підлягає до стягнення сума заборгованості за процентами за період з 10.08.2021 по 25.08.2021 у розмірі 3 750 грн. Зважаючи на викладене ,суд приходить до висновку про те, що заявлена позивачем вимога підлягає частковому задоволенню, беручи до уваги, що позивачем безпідставно нараховано проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, а саме після 25.08.2021.
За вказаних обставин, враховуючи порушення позичальником умов договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» щодо стягнення заборгованості за договором позики № 103249573 від 10.08.2021 підлягає частковому задоволенню, стягнувши у розмірі 23 167 грн., яка складається з: 17 417 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3 750 грн. - проценти за користування кредитом, 2 000 грн. - комісія.
Щодо кредитного договору № 3158283 від 15.08.2021 слід зазначити наступне.
Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 3158283 від 15.08.2021 в розмірі 131 132,40 грн., що складається з: 19 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 110 732,40 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 1 400 грн. - заборгованість за комісією.
Пунктом 5 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (набрав чинності 24.12.2023), внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, частину сьому статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено абзацом другим, згідно з яким у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін.
При цьому, згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (набрав чинності 24.12.2023) встановлено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що пунктом 1.3 договору позики № 3158283 від 15.08.2021 строк кредитування становить 15 календарних днів.
Отже, судом встановлено, що строк користування кредитними коштами на підставі п. 2 договору позики становить 15 днів до 30.08.2021, а відтак сума заборгованості за процентами за користування кредитними коштами становить 2 640 грн.
Таким чином, нараховані відсотки позивачем, починаючи з 30.08.2021 не підлягають стягненню з відповідачки, оскільки таке нарахування здійснено за межами строку кредитування.
Отже, вимоги позивача у частині стягнення суми позики в розмірі 19 000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до стягненню, при цьому до стягнення підлягає заборгованість за процентами у розмірі 2 640 грн., а також комісіями - 1 400 грн., що в загальному розмірі становить 24 040 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу.
На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.
Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача ТОВ «Коллект Центр» здійснювало адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» на підставі Договору про надання правової допомоги від 01.07.2024 № 01-07/2024; Заявки про надання юридичної допомоги № 477 від 01.11.2024, Витягу з Акту № 4 про надання юридичної допомоги від 29.11.2024; Прайс-листа АО Лігал Ассістанс».
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 25 000 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а отже не відноситься до складних справ.
Однак, беручи до уваги, що рішенням суду позов задоволено частково, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу і вважає, що необхідно зменшити розмір стягнень з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу до суми 4 000,00 грн., яка відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.
Таким чином, з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягає стягненню заборгованість за договорами в загальному розмірі 64 968,10 грн.
Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 538,55 грн. судових витрат (64 968,10 грн. х 2 422,40 грн. = 292 224, 32 грн.).
Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 530, 553, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість кредитними договорами в розмірі 64 968,10 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 538,55 грн.
У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - , м. Київ, вул. Мечнікова, буд.3, офіс 306.

Відповідач ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 18.06.2025.

Суддя О.Б. Саламон