Справа № 638/7326/24
Провадження № 6/638/303/25
УХВАЛА

Іменем України

18 червня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника фізичної особи ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

17 червня 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович вніс на розгляд суду подання про примусове проникнення до житла боржника фізичної особи ОСОБА_1 . Подання мотивоване тим, що на виконанні приватного виконавця перебуває виконавче провадження АСВП № 78095006 з примусового виконання виконавчого листа № 638/7326/24, виданого 27.06.2024 Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за Договором позики від 27 березня 2022 року у розмірі 900000,00 грн (дев`ятсот тисяч гривень 00 копійок). Постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.05.2025 року направлена боржнику відповідно до приписів ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження». На вимогу приватного виконавця, протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження, боржником подати декларацію про доходи та майно, відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», декларація не надана. ОСОБА_1 11.06.2025 року не допустив виконавця до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що є перешкодою для примусового виконання виконавчого документа, про що складено акт приватного виконавця від 11.06.2025 року.

Приватний виконавець зазначає, що про ухилення боржника від проведення виконавчих дій може свідчити, зокрема, його ухилення від виконання обов`язків боржника, визначених законом. Так, будучи достовірно обізнаним з наявністю виконавчого провадження, боржник не подав декларацію про доходи та майно, будь-яких причин поважності невиконання законних вимог виконавця не надав. Виходячи з наведеного, боржник повідомлявся про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, однак жодним чином не реагував, чим чинив цьому перешкоди. Таким чином, виконавцем вичерпним чином вжиті заходи примусового виконання рішення для задоволення вимог стягувача, шляхом звернення стягнення на кошти та рухоме майно боржника, однак такі заходи не призвели до очікуваного результату повного та фактичного виконання судового рішення, за якими видані виконавчі документи.

Оскільки вжиті виконавцем заходи щодо звернення стягнення на кошти та рухоме майно боржника не призвели до очікуваного результату у вигляді повного та фактичного виконання обов`язків боржника за виконавчими документами, тому виникла необхідність у примусовому проникненні до житла чи іншого володіння, з метою пошуку та звернення стягнення на рухоме майно боржника, яке не підлягає державній реєстрації, опису та арешту такого майна.

На підставі викладеного приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович просив суд постановити вмотивоване рішення про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , зокрема квартири за адресою АДРЕСА_1 .

В судове засідання приватний виконавець не з`явився, просив подання розглянути за його відсутністю.

Дослідивши подання з додатками, оглянувши матеріали судової справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 23 травня 2024 року у справі № 638/7326/24 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , заборгованість за Договором позики від 27 березня 2022 року у розмірі 900000,00 грн (дев`ятсот тисяч гривень 00 копійок); судовий збір у розмірі 4500,00 грн (чотири тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення набрало законної сили 25 червня 2024 року.

27 червня 2024 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано два виконавчі листи № 638/7326/24 на виконання зазначеного рішення суду.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича від 15 травня 2025 року відкрито виконавче провадження № 78095006 щодо примусового виконання виконавчого листа № 638/7326/24 від 27 червня 2024 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , заборгованість за Договором позики від 27 березня 2022 року у розмірі 900000,00 грн (дев`ятсот тисяч гривень 00 копійок).

Згідно з відомостями АСВП, оглянутими судом в режимі доступу для сторін виконавчого провадження, у виконавчому провадженні № 78095006 приватним виконавцем виконавцем направлені запити до відповідних державних органів, з метою пошуку рухомого майна боржника, на яке, відповідно до закону, можливо звернути стягнення. Згідно відомостей Автоматичної системи виконавчих проваджень грошові кошти на рахунках боржника відсутні. Згідно відповіді МВС у боржника на праві власності зареєстроване рухоме майно. 16.06.2025 приватним виконавцем була винесена постанова про розшук майна боржника.

11 червня 2025 року при примусовому виконанні виконавчого провадження № 78095006 приватному виконавцю Близнюкову Ю.В. не було надано допуск для проведення виконавчих дій до квартири, що належить боржнику, за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено Акт приватного виконавця від 11 червня 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1, п. 1-5 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 2. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/41727/19-ц.

Разом із тим, матеріали справи не містять ані доказів того, що боржник ОСОБА_1 був про наявність відкритого щодо нього виконавчого провадження, ані доказів того, що боржник був обізнаний про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту рухомого майна боржника, яке знаходиться в квартирі за вказаною адресою, та умисно створив перешкоди щодо здійснення примусових заходів виконання.

Так, у поданні приватний виконавець зазначив, що ОСОБА_1 є достовірно обізнаним про наявність виконавчого провадження, проте такі твердження приватного виконавця ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені жодним доказам. Зокрема, оглядом відомостей АСВП в електронному вигляді судом встановлено, що приватний виконавець створив супровідний лист від 15 травня 2025 року з метою направлення боржникові копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Проте, ані доказів фактичного надіслання цієї постанови боржнику, ані доказів її отримання боржником матеріали справи не містять, в АСВП таких відомостей не зафіксовано. За таких обставин безпідставними є посилання приватного виконавця про те, що боржник є достовірно обізнаний про виконавче провадження.

Ані матеріали подання, внесені приватним виконавцем, ані відомості АСВП, не містять доказів фактичного направлення та отримання боржником постанов, листів, вимог приватного виконавця. Приватним виконавцем також не надано доказів повідомлення боржника іншими способами зв`язку (на електронну адресу, за наявними в матеріалах виконавчого провадження номерами телефонів).

Таким чином, приватним виконавцем не надано суду доказів належних, достовірних та достатніх, які би переконливо свідчили про умисний характер невиконання судового рішення боржником.

Крім того, суд критично сприймає Акт від 11 червня 2025 року, оскільки, по-перше, його складено без участі понятих та інших осіб, по-друге, матеріали подання не містять доказів про обізнаність боржника про намір приватного виконавця намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту рухомого майна боржника, яке знаходиться в квартирі за вказаною у поданні адресою.

З урахуванням викладеного, оскільки приватним виконавцем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним у здійсненні виконавчих дій, зокрема відсутність добровільної згоди боржника на проникнення виконавця до свого житла, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника фізичної особи ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 259-260, 439 ЦПК України, суд

п о с та н о в и в:

У приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника фізичної особи ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.П. Латка