Справа №295/6344/25
УХВАЛА

16.06.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Воробйова Т.А.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі

за позовною заявою ОСОБА_1 ,

від імені якого діє представник адвокат Лук`янець Олена Олександрівна,

до ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області,

про визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 , до досягнення дітьми 14-ти річного віку.

Ухвалою суду від 30.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

11.06.2025 від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла заява, в якій представник позивача просить вжити заходи забезпечення позову, а саме:

заборонити відповідачу ОСОБА_3 вчиняти дії, спрямовані на маніпулювання малолітніми дітьми ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 );

заборонити відповідачу ОСОБА_3 здійснювати відеозаписи малолітніх дітей ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) для подальшого публічного використання, в тому числі і в мережі Інтернет (включаючи соціальні мережі, зокрема Facebook) без попередньої письмової згоди позивача ОСОБА_1 ;

заборонити відповідачу ОСОБА_3 здійснювати публічні виступи малолітніх дітей ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в тому числі і в мережі Інтернет (включаючи соціальні мережі, зокрема Facebook) без попередньої письмової згоди позивача ОСОБА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що08.06.2025 відповідач провела публічний виступ в прямому ефірі з власного акаунту у соціальній мережі Facebook, який розпочався приблизно о 18 годині 09 хвилин. Під час цього ефіру відповідач публічно розповідала про сімейне життя з позивачем без дозволу такого, використовуючи неправдиві та однобокі твердження, маючи на меті маніпуляцію суспільною думкою щодо реальних обставин та реальної ролі кожного із колишнього подружжя. Під час цього ж прямого ефіру, що відбувався у формі безперервного потокового відео на невизначену аудиторію без будь-яких обмежень публічності такого, приблизно о 18 годині 10 хвилин цього ж дня відповідач, продовжуючи порушення конституційних прав як позивача так і їх спільних дітей, в наказному порядку та без дозволу позивача (батька), ввела в кадр малолітнього сина - ОСОБА_4 , де вимагала від нього під диктовку надавати маніпулятивні відповіді на свої маніпулятивні запитання. У цих відповідях огульно звинувачувався колишній чоловік (позивач) та його рідні. Тим самим, відповідач вчинила дії, які суперечать найкращим інтересам дитини та спрямовані на налаштовування психологічного відторгнення батька, що в результаті матиме негативний вплив як на дитину так і на її форму взаємодії в суспільстві та моделі поведінки. Надалі, під час цього ж ефіру, відповідач без дозволу позивача (батька) ввела в кадр для публічного перегляду через відео їх спільну малолітню доньку ОСОБА_7 з тією ж метою. Більше того, в подальшому, під час цього прямого ефіру, відповідачка публічно зізналася в тому, що вона здійснила втручання в особисте життя сина ОСОБА_4 , шляхом огляду його кореспонденції - переписки в соціальній мережі Телеграм, а також публічно, в порушення права дитини на приватність, здійснила незаконне втручання в її особисте життя та розголосила публічно інформацію про таке життя. Такими своїми діями відповідач порушила цілий ряд прав дитини та ще й публічно в цьому зізналась, що вказує на її несвідомість дій, якими вона наносить непоправну шкоду своїм малолітнім дітям, і такі дії з боку відповідача мають бути обмежені судом шляхом забезпечення позову. Також, вказані дії відповідача є використанням дітей для маніпуляції, що порушує їхні права на приватність, захист від втручання в особисте життя та може завдати шкоди їхньому психологічному стану та емоційному розвитку. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист прав та інтересів малолітніх дітей у цій справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік видів забезпечення позову передбачений статтею 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечуєтьсявстановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Н. проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з роз`ясненнями, даними в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Позивач ОСОБА_1 не довів, що невжиття заходів забезпечення позову запропонованим способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про визначення місця проживання дітей.

Наслідком розгляду спору у даній справі є визначення місця проживання дітей. Встановлення заборони відповідачу на вчинення зазначених у заяві дій будь - яким чином не впливає на можливість чи неможливість виконання рішення суду за наслідками розгляду даної справи.

Не наведені позивачем і доводи про існування обставин, які можуть бути підставою для забезпечення такого позову, зокрема, доводи про те, чому без забезпечення позову шляхом вжиття зазначених у заяві заходів буде неможливо виконати рішення у разі задоволення позову.

При вирішенні цієї заяви суд виходить з того, що правовий інститут забезпечення позову не може вирішувати усі правовідносини між сторонами або захищати усі без виключення права сторін від їх можливого порушення. Єдиною метою для забезпечення позову є не захист усіх прав і інтересів сторін, а виключно забезпечення можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, за таких умов забезпечення позову застосовується у разі потенційного ризику неможливості виконання рішення суду, в незалежності від волі боржника.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заяви про забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що відсутня реальна загроза невиконання судового рішення у випадку прийняття його на користь позивача, тому заявлені вимоги про забезпечення позову задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.А. Воробйова