Справа № 447/442/25 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-з/811/146/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
17 червня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В.,
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» Скребця Олександра Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року в складі судді Головатого А.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-
18.02.2025 позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Крім цього, заявнику стало відомо, що у відповідача є борг і у випадку реалізації майна, виконати рішення в разі задоволення позову буде неможливим. З огляду на викладене існує ризик відчуження нерухомого майна, яке є предметом позову. Просила заяву задовольнити.
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено.
Ухвалу оскаржив апелянт ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», як особа, яка не брала участі у справі. Вважає вказану ухвалу незаконною, такою що постановлена з порушенням норм процесуального права та без врахуванням правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 тощо.
Апелянт просив скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі в повному обсязі.
Постановою Львівського апеляційного суду від 27 травня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача Репака Віталія Валерійовича про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року у справі № 447/442/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - задоволено.
Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року про забезпечення позову - скасовано.
Учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 17 червня 2025 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду заяви по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю доповідача, колегія суддів дійшла таких висновків.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно із п. п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частинами 3, 4 вказаної статті унормовано, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Зважаючи на те, що розгляд апеляційної скарги у даній справі проводився з повідомленням учасників справи, відтак розгляд заяви представника ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення проводиться також у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Перевіряючи підставність поданої заяви, колегія суддів враховує таке.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.
Разом з цим, колегія суддів виходить з того, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно із п. 8 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегія суддів звертає увагу, що за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 08.06.2021 у справі № 550/936/18 питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується, зазвичай, при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду.
Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.
Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Як зазначено вище, постановою апеляційного суду від 27 травня 2025 року спір по суті не розглядався та не вирішувалося питання щодо вирішення позовних вимог. Наведена постанова прийнята з питань застосування заходів забезпечення позову, відповідно не є остаточним рішенням суду, ухваленим після закінчення судового розгляду.
З огляду на наведене, апелянтом ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не дотримано порядку подання заяви про розподіл судових витрат, встановлених статею 141 ЦПК України, що дає підстави для висновку про відмову у задоволені заяви про стягнення судових витрат повністю.
Керуючись ст.ст. 141, 270, 382, 383 ЦПК України, суд,-
Відмовити у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - Скребця Олександра Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 20 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного тексту додаткової постанови.
Повний текст додаткової постанови складений 17 червня 2025 року.
Головуючий: А.В. Ніткевич
Судді: С.М. Бойко