Справа 750/5465/25
Номер провадження 2/749/305/25
У Х В А Л А

19 червня 2025 року Сновський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чигвінцева М.С.

за участю секретаря Михалевич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Сновськ в порядку спрощеного спрощеного провадженняцивільну справу №750/5465/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «ЕЙС»» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №144507 від 24.06.2024 р. у розмірі 12667,10 грн.

Разом з позовом позивач надав клопотання про витребування доказів, у якому на підтвердження інформації щодо перерахування коштів відповідачу, ідентифікації відповідача та належності останньому карткового рахунку просить витребувати від АТ «ТАСКОМБАНК» докази, а саме:

-Чи емітувалася на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) платіжна картка маска-картки № НОМЕР_2 / чи емітувалася будь-яка інша платіжна картка на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

-Інформацію про зарахування коштів на картковий рахунок маски карти № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період 24.06.2024 29.06.2024 у сумі 500,40 грн. (безготівкове зарахування згідно транзакції № від 24.06.2024)

-Інформацію чи є/був номер телефону НОМЕР_3 фінансовим номером телефону за картковим рахунком маски карти № НОМЕР_2 та чи знаходиться /знаходився номер телефону НОМЕР_3 в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

-У разі підтвердження зарахування коштів на картковий рахунок маски карти № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період 24.06.2024 29.06.2024 у сумі 500,40 грн. (безготівкове зарахування згідно транзакції № від 24.06.2024), надати первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію;

-Надати повний номер рахунком маски карти № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

-У випадку неможливості надати вказані первинні документи, надати інші прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок-маски боржника).

18.06.2025 року через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, у якому просить витребувати у позивача на підтвердження переходу права вимоги договір відступлення права вимоги та проведену за ним оплату; повний текст кредитного договору №144507 від 24.06.2024 р., включаючи індивідуальну частину, публічну оферту, паспорт споживчого кредиту, графік платежів, правила, додатки, оскільки, як вказує відповідач, йому не було надано повного тексту договору; документи, що підтверджують його ідентифікацію та верифікацію, включаючи логі доступу до собистого кабінету, використання одноразового ідентифікатора, підтвердження BankID, скани/фото його документів, які були використані, IP-адреси, sms-код, так як у відповідача є сумніви щодо дійсності таких дій та законності збору і обробки його персональних даних; документи, що підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу, відповідно до положень ст.ст. 137, 141 ЦПК України, а саме договір, акти прийому-передачі, платіжні документи, рахунки-фактури, банківські виписки тощо; пояснення, що включає у себе комісія; належний розрахунок заборгованості, оскільки наданий позивачем розрахунок не відноситься до первинного бухгалтерського документу, не завірений печаткою чи КЕП, не містить формули обчислення; письмові пояснення бухгалтера щодо методики, способу розрахунку боргу; докази щодо повідомлення відповідача про відступлення права вимоги, що передбачено ст.. 18 Закону України «Про споживче кредитування».

У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив суд розглянути справу без участі представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив розглянути справу без його участі.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вирішуючи заявлене сторонами клопотання про витребування доказів, суд виходить з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

У відповідності до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Положеннями ч. 2 ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема за рішенням суду.

Враховуючи те, що інформацію, яку просить витребувати позивач від АТ «ТАСКОМБАНК» становить банківську таємницю та може бути надана на підставі ухвали суду, то суд приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Як вбачається з матеріалів справи 10.10.2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу №1102024, згідно якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» за плату на умовах визначених цим Договором.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно Витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №1102024 від 10.10.2024 року позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» отримав право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №144507 від 24.06.2024.

Вказаний Договір факторингу №1102024 та Витяг підписані ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» шляхом накладення КЕП/ЕЦП.

Крім того, згідно платіжної інструкції в національній валюті від 12.12.2024 №5179 ТОВ «ФК «ЕЙС» здійснило оплату ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» згідно Договору факторингу №1102024 від 10.10.2024 року у розмірі 656,643,53 грн.

Аналогічним чином право вимоги за кредитним договором відступлено ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» на користь ТОВ «ФК «ЕЙС».

Суд приходить до висновку, що копія договору факторингу та реєстру права вимоги є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Також безпідставним є посилання відповідача на те, що позивачем не було надано будь-яких доказів про направлення письмового повідомлення боржнику про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, оскільки боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15.

Крім того, за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів.

Так, суд, вирішуючи заявлене відповідачем клопотання про витребування доказів, доходиться висновку про недоцільність витребування у позивача договору факторингу, доказів проведення оплати за ним та повідомлення про зміну кедитора, оскільки надані позивачем докази про набуття статусу нового кредитору по відношенню до відповідача є обґрунтованими, правомірними.

Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2, 6 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Згідно з ч. 5 ст. 100 ЦПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

В поданому клопотанні відповідача просить витребувати у позивача оригінал кредитного договору №144507 від 24.06.2024 р., включаючи індивідуальну частину, публічну оферту, паспорт споживчого кредиту, графік платежів, правила, додатки, оскільки, як вказує відповідач, йому не було надано повного тексту договору та має сумніви у відповідності копій письмових доказів, доданих до позову, їх оригіналам.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд, забезпечуючи сторонам однакові умови у реалізації їхніх прав, вважає за доцільне витребувати у позивача оригінал кредитного договору №144507 від 24.06.2024 р., включаючи індивідуальну частину, публічну оферту, паспорт споживчого кредиту, графік платежів, правила, додатки.

Зі змісту позову та клопотання про витребування доказів вбачається, що кредитний договір було укладено засобами електронного зв`язку після того як первісний кредитор здійснив ідентифікацію/верифікацію відповідача (позичальника) у спосіб, передбачений постановою НБУ №107 від 28.07.2020 «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу» та у відповідності до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач, керуючись підказками сайту кредитодавця вказав свої особисті персональні ідентифікаційні дані, що підтверджується матеріалами справи.

Вирішуючи клопотання відповідача в частині витребування від позивача документів, що підтверджують його ідентифікацію та верифікацію, суд зазначає, що надані від АТ «ТАСКОМБАНК» відомості на вимогу клопотання позивача підтвердять або спростують верифікацію відповідача у спосіб, передбачений постановою НБУ №107 від 28.07.2020 «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу» та у відповідності до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до 2.5. кредитного договору комісія за надання кредиту cклaдає 1 944,60 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 28,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника a6o за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У даній справі, необхідність внесення плати за надання та обслуговування кредиту передбачена умовами кредитного договору.

При цьому, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне витребувати у позивача інформацію про перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що включає в себе комісія за надання кредиту, яка передбачає плату у розмірі 1944,60 грн.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Заборгованість за кредитом має доводитись первинними касовими документами, наприклад, виписками за картковими рахунками за кредитним договором (постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19)).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі №911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

З урахуванням наведене, суд дійшов висновку про необхідність витребування у позивача розрахунок заборгованості, який відповідатиме вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача в частині витребування письмових пояснень бухгалтера щодо методики, способу розрахунку боргу, так як нормами ЦПК України передбачена можливість проведення за клопотанням сторони судової економічної експертизи.

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судому складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), вказав, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті141 ЦПК України).

Так, позивачем надано Договір про надання правничої допомоги №04/02/25 від 04.02.2025, Додаткову угоду до нього № 26 від 04.02.2025, Акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги, що в сукупності підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Надані докази достатні та обґрунтовані, а тому суд не вбачає підстав для витребування додаткових документів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову дорогу, а тому клопотання відповідача в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про необхідність відкласти судове засідання у зв`язку з витребуванням доказів.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76 81, 84,223, 258-260 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Судове засідання у цивільній справі №750/5465/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відкласти на 30 липня 2025 року о 09:30 год.

Про час та розгляд справи повідомити учасників.

Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» про витребування доказів задовольнити.

Витребувати від АТ «ТАСКОМБАНК» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30 ):

-Чи емітувалася на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) платіжна картка маска-картки № НОМЕР_2 / чи емітувалася будь-яка інша платіжна картка на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

-Інформацію про зарахування коштів на картковий рахунок маски карти № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період 24.06.2024 29.06.2024 у сумі 500,40 грн. (безготівкове зарахування згідно транзакції № від 24.06.2024)

-Інформацію чи є/був номер телефону НОМЕР_3 фінансовим номером телефону за картковим рахунком маски карти № НОМЕР_2 та чи знаходиться /знаходився номер телефону НОМЕР_3 в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

-У разі підтвердження зарахування коштів на картковий рахунок маски карти № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період 24.06.2024 29.06.2024 у сумі 500,40 грн. (безготівкове зарахування згідно транзакції № від 24.06.2024), надати первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію;

-Надати повний номер рахунком маски карти № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

-У випадку неможливості надати вказані первинні документи, надати інші прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок-маски боржника).

Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задовольнити частково.

Витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»:

- оригінал кредитного договору №144507 від 24.06.2024 р., включаючи індивідуальну частину, публічну оферту, паспорт споживчого кредиту, графік платежів, правила, додатки;

- інфорацію про перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що включає в себе комісія за надання кредиту;

- розрахунок заборгованості, який відповідатиме вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Вказані документи надати в строк до 29.07.2025 року.

Роз`яснити, що докази, які вимагає суд, слід направити до Сновського районного суду Чернігівської області (місцезнаходження: вул. Перемоги 37б, м. Сновськ Корюківського району Чернігівської області).

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Роз?яснити положення ч. 8 ст. 84 ЦПК України, яким передбачено, що у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Роз?яснити положення ч. 10 ст. 84 ЦПК України, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законну силу з моменту підписання її суддею.

Суддя М.С. Чигвінцев