Справа № 595/180/25
Провадження № 2/595/158/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2025

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Тхорик І.І.

з участю секретаря судового засідання Боднара М.Г.

представника позивача, адвоката Тарчинської Л.Я.

представника відповідача, адвоката Петровець Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Тарчинська Л.Я., звернулася в суд з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить в порядку спільного майна подружжя визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, в порядку спільного майна подружжя визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на частину земельної ділянки, площею 0,0731 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:002:0494, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, в порядку спільного майна подружжя просить визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на частину земельної ділянки, площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:1283, що знаходиться за адресою: Підзамочківська сільська рада Чортківського району Тернопільської області. Просить також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ОСОБА_2 , з 20.09.2008, який рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 25.01.2024 розірвано. За час спільного проживання, перебуваючи у шлюбі, 23.12.2020 вони, за спільні кошти купили житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно, разом із житловим будинком сторони придбали земельну ділянку, на якій він розташований. Площа земельної ділянки 0,0731 га, кадастровий номер :02:002:0494. Окрім того вони придбали ще одну земельну ділянку за адресою: Тернопільська область, Чортківський (колишній Бучацький) район, Підзамочківська сільська рада, площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства. Кадастровий номер земельної ділянки :01:001:1283. Ці обставини підтверджуються: договором купівлі-продажу житлового будинку від 23.12.2020, посвідченим приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Одіжинською Л.Б. та зареєстрованим в реєстрі за № 2019; договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2020, посвідченим приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Одіжинською Л.Б. та зареєстрованим в реєстрі за № 2020; договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2020, посвідченим приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Одіжинською Л.Б. та зареєстрованим в реєстрі за № 2021. Вищезгадані об`єкти нерухомого майна сторони набули у спільну власність за спільно зароблені кошти, відтак їхні частки, як кожного із співвласників є рівними. Згоди на розподіл майна сторонам досягти не вдалось, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження.

25 березня 2025 року на адресу суду через засоби поштового зв`язку «Укрпошта» від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява, в якій він просить автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, виділити в особисту власність відповідачки-позивачки ОСОБА_1 . Окрім того, просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошову суму в розмірі 133810,00 грн у якості компенсації за належну йому частину автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску. Також, просить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку на якій розташований вказаний вище житловий будинок та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с. Підзамочок Чортківського (колишнього Бучацького) району Тернопільської області, залишити йому, ОСОБА_2 . Відзив та зустрічну позовну заяву мотивує тим, що з самого початку їхнього сімейного життя він постійно їздив у відрядження, на заробітки за межі України, а саме, в Польщу, росію, Німеччину. В свою чергу, позивачка по справі, ОСОБА_1 , не працювала. Значні кошти він передавав та привозив додому. Був час коли він багато років не приїжджав в Україну, але утримання сім`ї та дітей було повністю на ньому. Він фактично утримував сім`ю та допомагав батькам позивачки. Зауважує, що купівля майна, заявленого позивачкою до поділу, здійснювалася за його особисті кошти. Позивачка ОСОБА_1 житлом забезпечена, а в нього немає будь-якого житла, крім спірного будинку, який не повністю завершений і потребує дообладнання. Також позивачка має автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, куплений під час того, як він працював у Німеччині ним особисто у 2020 році, перевезений в Україну, який вона зареєструвала на себе 20.09.2020 та ним користується. Вартість автомобіля, згідно висновку про вартість майна від 26.02.2025 визначена в розмірі 267620 грн. Зважаючи на викладене, просить його зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 24 квітня 2025 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, об`єднавши в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

01 травня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника позивача, адвоката Тарчинської Л.Я., надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить позовні вимоги про поділ майна подружжя задовольнити повністю. Відповідь на відзив мотивує тим, що позивач не погоджується з твердженнями відповідача, наведеними у відзиві на позовну заяву, вважає їх необґрунтованими та такими, що не спростовують її позовних вимог. Щодо презумпції спільного майна подружжя, то відповідач стверджує, що майно, а саме, житловий будинок та дві земельні ділянки були придбані за його особисті кошти, зароблені під час роботи за кордоном. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Спірне нерухоме майно було придбане сторонами 23 грудня 2020 року, тобто, в період зареєстрованого шлюбу, який тривав з 20.09.2008 по 25.01.2024. Разом з тим, твердження відповідача є голослівними та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не працювала, а він повністю утримував сім`ю, не має юридичного значення для визначення правового режиму спірного майна. Наміри відповідача придбати житло для себе особисто, так само, як і забезпеченість чи незабезпеченість іншим житлом позивачки, не є обставинами, які впливають на визначення часток у спільному майні подружжя, набутому за час шлюбу. Зважаючи на викладене, вважає відзив відповідача необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Окрім того, 09 травня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника позивача, адвоката Тарчинської Л.Я., надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання його особистою приватною власністю житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,0731 га, кадастровий номер :02:002:0494, та земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:001:1283. Також просить здійснити поділ спільного майна подружжя, зазначеного у первісній позовній заяві та автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, відповідно до вимог закону, визнавши за кожним з подружжя право власності на частку вказаного майна, або в інший спосіб, визначений судом, з урахуванням інтересів обох сторін. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Відзив мотивує тим, що відповідач за зустрічним позовом визнає частково зустрічні позовні вимоги, а саме погоджується з тим, що автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, був придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, відтак, підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Щодо позовних вимог про визнання житлового будинку та земельних ділянок особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом, то такі відповідач за зустрічним позовом не визнає, оскільки зазначене нерухоме майно було придбане сторонами 23 грудня 2020 року за спільні кошти подружжя під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Твердження позивача за зустрічним позовом про те, що вказане нерухоме майно було придбане за його особисті кошти, зароблені під час роботи за кордоном, є безпідставними та не підтверджені належними доказами. Сам факт перебування одного з подружжя на заробітках за кордоном та пересилання ним коштів не свідчить автоматично про те, що придбане у шлюбі майно є його особистою приватною власністю. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Тягар доведення того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, покладається саме на ту сторону, яка це стверджує.

20 травня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Сторони в судове засідання не прибули.

Представник позивача, адвокат Тарчинська Л.Я., будучи присутньою в судовому засіданні, просила позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові та у відповіді на відзив. Щодо задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , просила такі задовольнити частково з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Зазначила, що її довірителька користується спірним автомобілем, а тому погоджується виплатити грошову компенсацію відповідачу за належну йому частку.

Представник відповідача, адвокат Петровець Л.Р., в судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також просила задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року (справа № 595/2245/23) шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Пилявської сільської ради Бучацького району Тернопільської області 20 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , актовий запис № 10, розірвано. Рішення набрало законної сили 27 лютого 2024 року.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 23 грудня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2019, який посвідчений приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Одіжинською Л.Б, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно ОСОБА_2 придбав за домовленістю сторін за 44387,00 грн. Згідно п.11 вказаного договору, такий укладений за згодою дружини покупця ОСОБА_1 , що підтверджується її заявою.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 грудня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2020, який посвідчений приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Одіжинською Л.Б., ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0731 га, кадастровий номер :02:002:0494, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку останній придбав за обумовлену сторонами суму 22500,00 грн. Вказана земельна ділянка, що є предметом цього договору, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно п.16 вказаного договору, такий укладається за згодою дружини покупця ОСОБА_1 , що підтверджується її заявою.

Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 грудня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2021, який посвідчений приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Одіжинською Л.Б., ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:001:1283, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Бучацький район, Підзамочківська сільська рада, яку останній придбав за обумовлену суму 17900,00 грн. Вказана земельна ділянка, що є предметом цього договору, призначена для ведення особистого селянського господарства. Згідно п.13 вказаного договору, такий укладається за згодою дружини покупця ОСОБА_1 , що підтверджується її заявою.

За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 238547747 від 23.12.2020, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 221,7 кв.м, що розташований в АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку № 2019 від 23.12.2020.

Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 238549758 та № 238557049 від 23.12.2020 земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0494, площею 0,0731, яка розташована в АДРЕСА_1 , та земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1283, площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: Підзамочківська сільська рада Бучацького району Тернопільської області, на праві приватної власності належать ОСОБА_2 , відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 23 постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

Суд враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів, в яких Верховний Суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.02.2022 у справі № 504/1126/19.

Судом встановлено, що сторонами за час шлюбу спільно було придбане наступне нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0,0731 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:002:0494, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:1283, що знаходиться за адресою: Підзамочківська сільська рада Чортківського району Тернопільської області.

Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення шляхом визнання за нею, ОСОБА_1 , права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; права власності на частину земельної ділянки, площею 0,0731 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:002:0494, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; права власності на частину земельної ділянки, площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:1283, що знаходиться за адресою: Підзамочківська сільська рада Чортківського району Тернопільської області.

Водночас, суд вважає необґрунтованими та не доведеними твердження сторони відповідача-позивача, про те, що спірне нерухоме майно придбане за його особисті кошти, оскільки такі не доведені жодними доказами.

Відповідно, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 в частині залишення в його особистій власності вказаного вище нерухомого майна задоволенню не підлягають.

З приводу зустрічного позову ОСОБА_2 про виділення в особисту власність позивача за первісним позовом ОСОБА_1 транспортного засобу та стягнення на його користь грошової компенсації за належну йому частину вказаного автомобіля, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційним листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (Філія ГСЦ МВС) № 31/19-П-40 а.з. від 20.02.2025.

Виходячи з характеру спірних правовідносин сторін, фактичних обставин справи, судом встановлено, що спірний транспортний засіб придбано за час шлюбу сторін, в інтересах сім`ї. Незалежно від того, на кого з подружжя оформлено рухоме майно, придбаний ними автомобіль згідно ст.60 СК України належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від доходів кожного з них та суми вкладених у придбане майно коштів.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, та у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, та у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, і в такому разі право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга ст. 364 ЦК України).

За даними висновку про вартість майна, складеного ФОП ОСОБА_4 26.02.2025, який долучено до матеріалів справи позивачем за зустрічним позовом та з яким погодилась сторона відповідача за зустрічним позовом, ринкова вартість КТЗ «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, становить 267620, 00 грн.

Відтак, вартість 1/2 частки спірного автомобіля становить 133810,00 грн і вказану грошову суму належить стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом як грошову компенсацію права на належну йому частку автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , визнавши в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з відповідача за первісним позовом слід стягнути в користь позивача за первісним позовом сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача за зустрічним позовом в користь позивача за зустрічним позовом слід стягнути витрати на сплату судового збору у розмірі 741,40 грн (виходячи з розрахунку: 1211,20 грн х 133810,00 грн : 218597 грн).

Керуючись статтями 4, 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на:

- ідеальну частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 221,7 кв.м, житловою площею 111,8 кв.м;

- ідеальну частку земельної ділянки, площею 0,0731 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:002:0494, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- ідеальну частку земельної ділянки, площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:1283, що знаходиться за адресою: Підзамочківська сільська рада Чортківського району Тернопільської області.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя припинити режим спільної сумісної власності та визнати право особистої приватної власності за ОСОБА_1 на транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 133810 (сто тридцять три тисячі вісімсот десять) грн 00 коп.в рахунок грошової компенсації частки ринкової вартості колісного транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, зареєстрований 24 вересня 2020 року.

В решті зустрічних позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 741 (сімсот сорок одна) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повне рішення складено 19 червня 2025 року.

Позивач (відповідач за зустрічним) позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: І. І. Тхорик