Провадження №2/522/416/25
УХВАЛА

23 червня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Слободянюк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому заяву представника ОСОБА_1 адвоката Борогана Валентина Володимировича про зміну підстав позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси Чернявської Л.М. перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «КК «КОІН», третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «П`єр» про визнання договорів недійсним.

Засідання по справі призначене на 23 червня 2025 року.

18 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Борогана Валентина Володимировича про зміну підстав позову, у якій заявник просив поновити строк для прийняття заяви та прийняти заяву про зміну підстав позову; визнати недійсним договір від 28.09.2021 року про надання послуг, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «КК КОІН»; визнати недійсним договір від 28.09.2021 року про відшкодування комунальних послуг, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «КК КОІН»; здійснити розподіл судових витрат.

У судове засідання, призначене на 23 червня 2025 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У судовому засіданні, представник позивача підтримав заявлену заяву, просив задовольнити.

Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви (частина третя статті 49 ЦПК України).

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 05.01.2024 року закрито підготовче провадження у справі.

У заяві представника ОСОБА_1 адвоката Борогана Валентина Володимировича про зміну підстав позову заявник просить поновити строк на звернення з заявою.

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 року у справі №990/115/22, зазначила, зокрема, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ. Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 19 квітня 1994 року у справі Van de Hurk v. the Netherlands («Ван де Гурк проти Нідерландів»), № 288).

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи, на що неодноразово наголошував ВС.

У п.3 ч.2 ст.197 ЦПК України вказано, що у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Одеський апеляційний суд у постанові від 30.01.2025 року у справі №522/15477/23 вказав, що з врахуванням обставин даної справи, практики Верховного Суду та ЄСПЛ, а також того, що підготовче провадження у справі ще тривало, колегія суддів вважає, що твердження суду першої інстанції в протокольних ухвалах про те, що позивачем не було доведено поважності пропуску строку на подання доказів, є надмірним формалізмом, який не може бути підставою для порушення права позивача на справедливий розгляд справи

Тому, враховуючи зазначене, з метою забезпечення права позивача на справедливий розгляд справи та недопущення розгляду справи із надмірним формалізмом, який порушує право на доступ до правосуддя в цілому, суд доходить до висновку про наявність підстав для поновлення строку для подання заяви про зміну підстав позову.

Заявник у заяві вказує на те, що існують обставини, які можуть вплинути на вирішення спору, а тому, просить доповнити підстави позову наступними:

- відповідач не мав право укладати оскаржувані договори, оскільки не є управителем для співвласників;

- у позивача були відсутні повноваження на укладання з відповідачем договору з ууравління багатоквартирним будинком.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19 зазначено, що «під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі 923/1061/18, від 19 грудня 2019 року у справі № 925/185/19, від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16-ц (провадження № 61-19440св21) зазначено, що «зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи:

1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими;

3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Колегія суддів Верховного Суду не погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо повернення заяви про зміну предмета позову і вважає, що позивач має право на уточнення позовних вимог, враховуючи приписи статей 13, 175, 197 ЦПК України, якими передбачено виключне право позивача на визначення предмета та підстав спору, а також способу захисту порушеного права та інтересу. У цьому випадку суди не врахували вимоги статті 189 ЦПК України, за якими одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті».

Верховний Суд зазначає, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог.

Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову; збільшення або зменшення розміру позовних вимог; об`єднання позовних вимог; зміну предмета або підстав позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Тому, враховуючи те, що заява відповідає формі та змісту, визначеному ЦПК України та волі сторін, а також подана в межах строку, встановленого чинним законодавством, суд приходить до висновку про наявність підстави для прийняття заяви про зміну підстав позову.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 43, 51, 53, 222, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду із заявою про зміну підстав позову.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Борогана Валентина Володимировича про зміну підстав позову прийняти до розгляду.

Встановити відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (з урахуванням заяви про зміну підстав позову).

Роз`яснити, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Відкласти розгляд справи на 10 липня 2025 року о 12 годині 15 хвилин у приміщенні суду за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 33, зал № 224.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала є остаточною та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя Косіцина В.В.