КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8724/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Мачульним Олександром Івановичем на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що, відповідно до укладеного договору б/н від 11 червня 2012 року, відповідачка отримала у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань відповідачкою за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на27 травня 2020становить103 043,40 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30 259,41 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 у розмірі 10 573,88 грн, нарахованої пені у розмірі 62 210,11 грн.

Посилаючись на те, що добровільно відповідачка заборгованість не погашає, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 червня 2012 року у розмірі 103 043,40 грн станом на 27 травня 2020 року та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідачкизаборгованість за договором № б/н від 11.06.2012 в розмірі 40833,29 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30259,41 грн, в т.ч. за простроченим тілом кредиту у розмірі 30259,41 грн, заборгованості за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 у розмірі 10573,88 грн, а також понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 червня 2012 року в розмірі 30 259,41 грн та суму судового збору в розмірі 2102 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у розмірі 23788,56 грн.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що позивачем необґрунтовано нараховано відсотки за кредитним договором, оскільки в анкеті-заяві від 11 червня 2012 року процентна ставка не зазначена. Також банком безпідставно до відповідача була застосована нова формула нарахування відсотків, при цьому ОСОБА_1 про зміну умов обрахування відсотків не повідомлялась.

Вказує, що згідно з розрахунком заборгованості, сума погашеної відповідачкою заборгованості за простроченим тілом кредиту складає 10098,72 грн, максимальний кредитний ліміт було встановлено в розмірі 16200,00 грн, отже, заборгованість за тілом кредиту складає 6 101,28 (16200-10098=6101,28)грн, а не 30259,41 грн, як зазначено судом в оскаржуваному судовому рішенні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, тому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

В судовому засіданні в апеляційному суді взяла участь представник відповідачки адвокат Мачульний О.І., який підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав. Представниця позивача Абібулаєва Т.Г. у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що 11 червня 2012 року відповідачка ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримала кредитну картку та отримала в кредит в розмірі 16 200 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем станом на 27 травня 2020 року становить 40 833,29 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30259,41 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 30 259,41 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 у розмірі 10 573,88 грн.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Судом першої інстанції також встановлено, що у матеріалах справи міститься банківська виписка, яка має статус первинного документу. Зі змісту вказаної виписки за договором, укладеним з ОСОБА_1 , вбачається, що відповідачканеодноразово знімала грошові кошти та розраховувалась ними за товари та послуги, а також періодично вносила кошти на погашення заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані позичальником кошти в добровільному порядку не були повернуті, тому вимога щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 30 259,41 грн.

Існування вказаної заборгованості підтверджується розрахунком боргу та випискою з особового рахунку ОСОБА_1 .

Рішення в частині відмови у задоволенні вимог банку про стягнення заборгованості за відсоткамивідповідно до ст. 625 ЦК України не оскаржується, тому апеляційному перегляду у межах даного провадження не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем необґрунтовано нараховано відсотки за кредитним договором є безпідставними, оскільки в межах даного спору банк не заявляв вимог щодо стягнення заборгованості за нарахованими на підставі договору відсотками. При цьому, як видно із розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по рахунках, ОСОБА_2 активнокористувалась кредитними коштами та періодично вносила платежі на погашення заборгованості. Доказів щодо відсутності заборгованості чи її наявність у іншому розмірів відповідачка суду не надала.

Твердження апелянтки про те, що за час користування кредитними коштами вона погасила заборгованість за простроченим тілом кредиту на суму 10 098,72 грн, тому розмір заборгованості до стягнення не може бути більшим ніж 6 101,28 (16 200-10 098,72) грн, також не впливають на висновки суду першої інстанції, оскільки, як видно зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору, ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, тобто, могла багаторазово використовувати та погашати кредит в межах встановленого ліміту. Тому сума коштів, що вносились відповідачкою на погашення кредиту мала відповідати сумі усіх отриманих нею в межах договору коштів та не обмежувалась виключно розміром встановленого кредитного ліміту.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до його незгоди з висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Мачульним Олександром Івановичем залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст складено 17червня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома