Справа № 345/1523/25
Провадження № 2/345/876/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сирко Й.Й.,

з участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Калуської окружної прокуратури про скасування постанови слідчого про обрання запобіжного заходу,-

в с т а н о в и в :

01.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Калуської окружної прокуратури про скасування постанови слідчого щодо обрання запобіжного заходу. В обґрунтування позову зазначає, що прокурором м.Калуша відносно нього 28.04.2011 порушена кримінальна справа № 327128 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України. Надалі, постановою старшого слідчого цієї прокуратури йому пред`явлено обвинувачення у відповідній кримінальній справі, а 25.07.2011 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Проте 09.08.2011 винесену слідчим прокуратури постанову про порушення кримінальної справи скасовано постановою судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, яка набрала законної сили після її перегляду в апеляційному порядку.

14.09.2011 провадження у справі про обвинувачення позивача у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, закрито постановою судді того самого суду, яка також набрала законної сили. Стверджує, що навіть після закриття провадження у кримінальній справі, 22.11.2012 слідчим СВ Калуського МВ УМВС в Івано-Франківській області за матеріалами, які надійшли від Калуської окружної прокуратури, до ЄРДР внесено відомості за номером 0000022 та розпочато досудове розслідування за ч.1 ст.382 КК України щодо тих обставин, які, на думку позивача, вже досліджувалися у раніше порушеній та закритій кримінальній справі № 327129 від 28.04.2011, а 08.12.2012 на підставі заяви ОСОБА_2 щодо невиконання ОСОБА_1 рішення суду внесено відомості до ЄРДР під номером 0000163 знову ж таки за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України. Нарешті, 04.01.2013 за матеріалами Калуської міжрайонної прокуратури слідчим СВ Калуського МВ УМВС втретє внесено відомості до ЄРДР під номером 0000042. 26.03.2013 слідчим управлінням УМВС України в Івано-Франківській області за заявою про шахрайське заволодіння позивачем у цій справі майном ОСОБА_2 до ЄРДР знову внесено відомості за ч.1 ст.382, ч.1 ст.190 КК України під номером 0000388. Матеріали кримінальних проваджень за ознаками вчинення умисного невиконання судового рішення та шахрайства приєднано до кримінального провадження, внесеного до 22.11.2012 до ЄРДР за №0000022, яке в свою чергу закрито через відсутність у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення постановою старшого слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 19.10.2018, яка залишається нині чинною.

Посилаючись на обмеження його цивільних прав, життєві незручності та наявність не скасованої упродовж майже 14 років постанови слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, яка обрана відносно нього за нормами КПК 1960 року, відсутність у нього будь-якого процесуального статусу після закриття кримінальної справи, просить ухвалити рішення, яким скасувати постанову від 25.07.2011 старшого слідчого прокуратури м.Калуша про обрання відповідного запобіжного заходу.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.04.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

Заяв по суті справи від Калуської окружної прокуратури до суду не надходило.

В підготовче судове засідання 02.05.2025 сторони не з`явилися, участі повноважних представників не забезпечили.

19.05.2025 позивач ОСОБА_1 подав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача подав клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату з метою надання можливості ознайомитися із матеріалами справи.

В судове засідання 06.06.2025 сторони не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Крім того, 06.06.2025 ОСОБА_1 подав клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.09.2011 про закриття провадження в кримінальній справі № 327128 від 28.04.2011 за ч.1 ст.382 КК України.

Подане клопотання судом задоволено, судове засідання у справі відкладено на 17.06.2025.

У зв`язку з неявкою в судові засідання всіх учасників процесу, фіксування технічними засобами не здійснювалося, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вирішуючи питання про закриття провадження у цій справі суд виходить із наступного.

Встановлено, що відповідно положень ст.148-151 Глави 13 КПК 1960 року, який діяв до 20.11.2012, і втратив чинність з прийняттям та набранням чинності КПК України (п.1 Розділу Х «Прикінцеві положення» КПК України) постановою старшого слідчого прокуратури м.Калуша Доскоча М.М. від 25.07.2011 у кримінальній справі № 327128, яка порушена 28.04.2011 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.382 КК України, після пред`явлення обвинувачення, до позивача у цій справі як обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, підписана копія якої надана до матеріалів справи. Однак 09.08.2011 постановою судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, що набрала законної сили після її перегляду в суді апеляційної інстанції, скасовано постанову про порушення відносно ОСОБА_1 згаданої вище кримінальної справи. Попри наявність скасованої постанови про порушення кримінальної справи, відповідну справу правоохоронними органами передано для розгляду з обвинувальним висновком до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, який постановою від 14.09.2011 закрив провадження у справі на підставі п.9 ст.6 КПК 1960.

Внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальні провадження за ч.1 ст.382, ч.1 ст.190 КК України на підставі заяв (повідомлень) заінтересованих осіб і (або) безпосереднього виявлення органами дізнання, слідчим чи прокурором ознак злочину в діях ОСОБА_1 та їх подальше об`єднання, а також закриття кримінального провадження постановою слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 19.10.2018 здійснено відповідно до вимог КПК України. У цих кримінальних провадженнях позивачу ОСОБА_1 не оголошувалося повідомлення про підозру та не застосовувалися будь-які запобіжні заходи.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у цій справі суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тому, будь-який спір, якщо такий не повинен розглядатися в порядку господарського, адміністративного, кримінального судочинства або судочинства у справах про адміністративні правопорушення, відноситься до предметної юрисдикції загального суду та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Проте відповідно до п.9 Розділу ХІ «Перехідні положення» чинного з 20.11.2012 КПК України запобіжні заходи, що були обрані до цієї дати продовжують свою дію до моменту їх припинення і можуть бути змінені або скасовані лише в порядку, передбаченому КПК 1960.

Аналогічні до зазначених вище положень закону передбачені в п.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.11.2012 №1735/0/4-12 «Про деякі питання застосування розділу ХІ «Перехідні положення Кримінального процесуального кодексу України».

Отже, припинення, скасування чи зміна запобіжних заходів, застосованих до 19.11.2012 включно регулюється лише нормами КПК 1960.

Відповідно до ч.1 ст.148 КПК 1960 запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Підписка про невиїзд полягає у відібранні від підозрюваного або обвинуваченого письмового зобов`язання не відлучатися із зареєстрованого місця проживання чи перебування або з місця тимчасового знаходження без дозволу слідчого (ч.1 ст.151 КПК 1960).

Із долученої до позовної заяви копії підписки про невиїзд від 25.07.2011 обвинувачений ОСОБА_1 зобов`язався не виїжджати з місця свого проживання та з`являтися за першим викликом до слідчих і судових органів.

Вказане дозволяє суду дійти однозначного висновку, що відносно позивача в цій справі застосовано не лише запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, але й покладено на нього як обвинуваченого обов`язок, передбачений п.1 ч.1 ст.149-1 КПК 1960.

Загальні положення щодо порядку застосування, скасування і зміни запобіжного заходу регулювались статтею 165 КПК 1960, частина перша - четверта якої передбачали, що скасування запобіжного заходу здійснюється органом дізнання, слідчим, прокурором, суддею чи судом залежно від суб`єкта, яким застосовано відповідний запобіжний захід. При цьому, лише застава та взяття під варту могли застосовуватися вмотивованою постановою судді чи ухвалою суду залежно від стадії розгляду кримінальної справи. Запобіжний захід скасовується або змінюється лише тоді, коли відпаде необхідність у запобіжному заході або в раніше застосованому запобіжному заході.

У разі закриття справи, закінчення строку тримання під вартою, якщо цей строк не продовжено в установленому законом порядку, та в інших випадках звільнення особи з-під варти на стадії досудового слідства здійснюється на підставі постанови органу дізнання чи слідчого, які проводять досудове розслідування, або прокурора, про що вони негайно повідомляють суд, який обрав цей запобіжний захід. Звільнення з-під варти у кримінальних справах що знаходяться в судовому провадженні, здійснюється лише за рішенням судді або суду.

Нормами КПК 1960 не передбачено положень про необхідність скасування постанови органу дізнання, слідчого, прокурора чи судді або ухвали суду про обрання запобіжного заходу в разі закриття кримінальної справи відносно обвинуваченого тими органами (посадовими особами), які обирали відповідний запобіжний захід. Так само у відповідному Кодексі відсутні положення, які б передбачали наявність обов`язкової постанови органу дізнання, слідчого, прокурора, судді чи ухвали суду про скасування раніше застосованого до підозрюваного (обвинуваченого) запобіжного заходу в разі закриття кримінальної справи щодо нього. Питання необхідності скасування запобіжного заходу з огляду на мету його застосування могло вирішуватися у межах наявної кримінальної справи через призму необхідності існування такого запобіжного заходу. Аналогічні положення стосувалися обов`язків, покладених на особу при застосуванні щодо неї запобіжного заходу. Навіть для звільнення особи з-під варти при закритті кримінальної справи процесуальний закон не вимагав винесення окремої постанови (ухвали) про скасування відповідного запобіжного заходу, хоча й вимагалося окреме рішення про саме звільнення.

Системний аналіз вищезазначених норм КПК 1960 дозоляє суду дійти до висновку, що у разі закриття кримінальної справи з передбачених у цьому Кодексі підстав та, як наслідок, припиненні кримінального переслідування особи, всі запобіжні заходи втрачали свою дію (припинялися).

Не лише про скасування та зміну запобіжних заходів, застосованих до особи до 19.11.2012 включно за правилами КПК 1960, але й про їх припинення, прямо йдеться у процитованому вище п.9 Розділу ХІ КПК України, про що суд зазначив раніше.

КПК 1960 також не передбачав можливості оскарження до суду постанови органу дізнання, слідчого чи прокурора про застосування до підозрюваного (обвинуваченого, засудженого) підписки про невиїзд як запобіжного заходу.

У матеріалах цієї справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували наявність порушень цивільних прав та інтересів ОСОБА_1 , тим більше, що з відповідною позовною заявою позивач чомусь звернувся майже через 14 років після закриття порушеної щодо нього кримінальної справи, у межах якої до нього застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з покладенням окремого обов`язку. Наведені позивачем у його заяві відомості про нібито спричинені не скасованою постановою слідчого прокуратури про застосування підписки про невиїзд нормальні сімейні зв`язки, створені життєві незручності, судом до уваги не беруться, адже предметом заявленого позову по суті виступає протиправна, на думку позивача, бездіяльність слідчого прокуратури, який нібито мав винести постанову про скасування підписки про невиїзд після закриття кримінальної справи. Крім того, повноваження слідчих органів прокуратури з розслідування кримінальних справ (проваджень) тривалий час припинені з набранням чинності КПК України з врахуванням Розділу ХІ «Перехідних положень» цього Кодексу.

Аргументи позивача у справі щодо можливості розгляду в порядку цивільного судочинства питання щодо скасування постанови слідчого про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд за правилами КПК 1960 згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, сформульованої у постанові від 30.06.2020 (справа №727/2878/19), відхиляються судом, адже у цій справі вирішувалося питання про скасування накладеного та не знятого за правилами КПК України арешту майна особою, яка не була учасником кримінального процесу, після закриття кримінальної справи. До того ж, арешт майна згідно з вимогами ст.149 КПК України не належав до переліку запобіжних заходів, а його наявність прямо обмежує право особи на розпорядження своїм майном або грошовими коштами. Інших проблемних питань юрисдикційного характеру у відповідній справі суд касаційної інстанції не вирішував.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала (постанова від 22.03.2018 у справі № 800/559/17, від 26.02.2019 у справі №9901/787/18 та інших), що поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку конкретного судочинства треба тлумачити в контексті ст.124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які взагалі не підлягають розгляду судами загальної юрисдикції, що також підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини і відповідає вимогам п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Обмеження права на доступ до суду має переслідувати легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (п.33 Рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», п.53 Рішення від 08.04.2010 «Меньшакова проти України», п.57 Рішення «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства»).

В контексті наведених вище обставин та заявленого предмета позову, справа щодо скасування постанови слідчого органу прокуратури про застосування до особи, кримінальне переслідування щодо якої за нормами КПК 1960 припинене багато років тому, на переконання суду, взагалі не повинна розглядатися судом загальної юрисдикції, а відкрите провадження підлягає закриттю згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Керуючись ст. 258,260,353,354 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Калуської окружної прокуратури про скасування постанови слідчого про обрання запобіжного заходу закрити.

Роз`яснити позивачу, що при закритті провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали зазначений строк обчислюється я з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 20.06.2025.

Суддя