Справа № 638/7228/25
Провадження № 2/638/4495/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

19.06.2025 Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Штих Т. В.,

за участю секретаря судового засідання: Ковальчук А. П.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив зменшити розмір аліментів стягнених судовим наказом Ізюмським міськрайонним судом Харківської області від 13.05.2020 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно судового наказу від 13 травня 2020 року виданого Ізюмським міськрайонним судом Харківської області з ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.05.2020 року до повноліття дитини.

Відповідно вищезазначеного судового наказу від 13.05.2020 року, який набрав законної сили 07.08.2020 року, 01.10.2020 року виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, відповідно судового наказу від 26.12.2024 року виданого 13.01.2025 року Дзержинським районним судом м. Харків з ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_4 , на утримання сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти, прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 05.09.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно вищезазначеного судового наказу від 13.01.2025 року, 20.01.2025 року, державним виконавцем Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірваний, відповідно рішення суду від 26.09.2024 року Дзержинського районного суду м. Харків.

Утримувані з позивача аліменти, перевищують встановлену законом частку на двох дітей - 1/3 частки.

Позивач в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав, зазначених в позові.

Відповідач повідомлялась про дату, час та місце судового засідання шляхом направлення смс повістки на номер телефону, зазначений в позові.

У зв`язку з тим, що судом вживалися заходи щодо виклику відповідача, однак останній в судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, також відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії судового наказу від 13 травня 2020 року виданого Ізюмським міськрайонним судом Харківської області з ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.05.2020 року до повноліття дитини.

Відповідно вищезазначеного судового наказу від 13.05.2020 року, який набрав законної сили 07.08.2020 року, 01.10.2020 року виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, суд з ЄДРСР було досліджено судовий наказ від 26.12.2024 року виданий 13.01.2025 року Дзержинським районним судом м. Харків, яким з ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_4 , на утримання сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти, прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 05.09.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до вищезазначеного судового наказу від 13.01.2025 року, 20.01.2025 року, державним виконавцем Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до копії рішення суду від 26 вересня 2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірваний, відповідно рішення суду від 26.09.2024 року Дзержинського районного суду м. Харків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів батько може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища матері може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до п. 17 вказаної Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Верховний Суд України в постанові від 16.09.2020 року в справі № 565/2071/19 дійшов висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, обґрунтовуючи підставу зменшення розміру аліментів, вказав, що утримувані аліменти перевищують встановлену законом частку на двох дітей 1/3 частини доходу. Однак суд зазначає, що норма про обмеження розміру аліментів на двох дітей регулює обсяг стягуваних аліментів при видачі судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей за одним судовим наказом. В той же час обсяг вже стягнутих з позивача аліментів не перевищує визначений законом розмір.

Та, обставина, що позивач сплачує аліменти на утримання іншої дитини не повинна трактуватися на шкоду неповнолітній ОСОБА_3 .

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Крім того, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення його матеріального становища, наявності або відсутності у неї інших доходів, а також нерухомого або рухомого майна, що не надає суду можливості оцінити його майновий стан.

На переконання суду, без доведення позивачем вищевказаних обставин, зменшення аліментів на утримання дітей не буде обґрунтованим та суперечитиме їх інтересам.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент винесення судового наказу про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 180 -182, 192 СК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів залишити без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 23 червня 2025 року.

Суддя: Т. В. ШТИХ