Провадження № 2/127/6436/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Березовської О. А.,

за участі секретаря судового засідання Схабовської І. М.,

представника відповідача адвоката Безрученка Д. П.,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Вінницької обласної військової адміністрації Мірошніченко Т. Д.,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Вінницької обласної Ради Сеніва А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька обласна рада, Вінницька обласна військова адміністрація, про зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату,

В С Т А Н О В И В :

30.12.2024 ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Вінницька обласна рада, про зобов`язання виплачувати та нараховувати заробітну плату.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 працює лікарем-кардіологом, головою кардіологічної медико-соціальної експертної комісії у Вінницькому обласному центрі медико-соціальної експертизи (далі ВОЦ МСЕ).

З 01.01.2022 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» (надалі Постанова №2), згідно з якою розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20 000, 00 грн лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я.

Позивач зазначає, що ВОЦ МСЕ відноситься до державної форми власності, проте вказана постанова не застосовувалась і підвищення заробітної плати з 01.01.2022 не відбулось.

Позивач вважає, що з 01.01.2022 їй протиправно не виплачується заробітна плата у відповідності до вище зазначеної постанови, враховуючи зміни, внесені до частини 1, 2 ст. 233 КЗпАП України щодо строків звернення до суду, позивач просить зобов`язати ВОЦ МСЕ нарахувати та виплатити їй різницю заробітної плати за період з 01.01.2022 по 19.07.2022 з урахуванням фактично відпрацьованого часу у відповідності до Постанови №2.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями 30.12.2024 головуючим суддею визначена суддя Березовська О. А. Справа передана судді 31.12.2025.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.01.2025 було відкрите спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

08.01.2025, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Вінницької обласної ради, подав суду клопотання про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Вінницьку обласну військову адміністрацію, оскільки рішення у цій справі може вплинути на її права та обов`язки (а. с. 36-38).

Позивач в судове засідання не з`явилася, 16.01.2025 звернулася до суду з заявою, в якій просила позовну заяву розглядати в її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити (а. с. 47).

17.02.2025 від представника відповідача-адвоката Безрученка Д. П. через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяво, в якому представник відповідача- адвокат Безрученко Д. П. просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що пунктом першим Постанови №2 установлено, що розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам: в закладі охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20 000, 00 грн лікарям (крім лікарів інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я; на рівні не менше 13 500, 00 грн для посад молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства. Вище вказана постанова набрала чинності 13.01.2022 та застосовується з 01.01.2022.

Міністерством охорони здоров`я України в межах компетенції було надано роз`яснення від 28.01.2022 №10-13/2496/2-22, в якому зазначено, що відповідно до нормативно-правових актів заклад охорони здоров`я, на який поширюється дія постанови № 2, повинен відповідати таким критеріям:

1) Відповідно до ст. 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» «заклад охорони здоров`я-юридична особа незалежно від форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основними завданнями яких є забезпечення медичного обслуговування населення та/або надання реабілітаційної допомоги на основі відповідної ліцензії та забезпечення професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації».

2) П. 15 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» встановлено, що медична практика підлягає ліцензуванню та ліцензіат зобов`язаний виконувати вимоги ліцензійних умов відповідного виду господарської діяльності, а здобувач ліцензії для її отримання - відповідати ліцензійним умовам.

Відповідно до п. 1.3 Статуту відповідач є закладом охорони здоров`я, який здійснює свою діяльність на території Вінницької області, надає медико-соціальні послуги дорослому населенню Вінницької області, визначає ступінь обмеження життєдіяльності осіб, причину, час настання, групу інвалідності, сприяє проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації осіб з інвалідністю, пристосування їх до суспільного життя.

П. 3.3. Статуту визначено, що відповідач надає медико-соціальні послуги на підставі ліцензії на медичну практику та має право здійснювати лише ті види діяльності, які дозволені органом ліцензування при видачі ліцензії на медичну практику.

Відповідно до підпункту 10 п. 4 Положення «Про Міністерство охорони здоров`я України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 90) Міністерство охорони здоров`я України відповідно до покладених на нього завдань здійснює ліцензування господарської діяльності з медичної практики.

ВОЦ МСЕ отримував ліцензію для здійснення господарської діяльності з медичної практики в 2009 році строком на 5 років до 18.05.2014. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2023 № 497 «Про ліцензування медичної практики» видано, зокрема ВОЦ МСЕ ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики. Тобто, в період з 01.01.2022 по 19.07.2022 ВОЦ МСЕ не мав чинної ліцензії на здійснення господарської діяльності з медичної практики.

Відтак, з урахуванням вище зазначених роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України представник відповідача - адвокат Безрученко Д. П. вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, просить у задоволенні позову відмовити (а. с. 57-59).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.04.2025 задоволено клопотання представника третьої особи Вінницької обласної ради, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача, Вінницьку обласну військову адміністрацію.

Представник третьої особи Вінницької обласної військової адміністрації Годованюк А. О. надав суду письмові пояснення, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими; аргументує свої пояснення тим, що в період з 01.01.2022 по 19.07.2022 ВОЦ МСЕ не мав чинної ліцензії на здійснення господарської діяльності з медичної практики. Відтак, з урахуванням роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України від 28.01.2022 № 10-13/2496/2-22 підстави для застосування до відповідача положень Постанови №2 відсутні (а. с. 112 -114).

Представник відповідача адвокат Безрученко Д. П. в судовому засіданні підтримав викладене у відзиві та просив суд відмовити у задоволенні позову, доповнив, що позовні вимоги стосуються періоду, коли ВОЦ МСЕ не мав ліцензії на здійснення діяльності. Представник відповідача не заперечував, що не маючи ліцензії відповідач здійснював діяльність з надання медичних послуг, позивач була штатним працівником-лікарем з вищою освітою, яка в цей період виконувала свої функціональні обов`язки, одержувала заробітну плату відповідно до встановлених штатним розписом посадових окладів. Як саме нараховувалась позивачу заробітна плата представнику відповідача достеменно невідомо. У зв`язку з відсутністю ліцензії робота ВОЦ МСЕ не зупинялась, наказ про простій не видавався. Представнику відповідача такі обставини невідомі.

Представник третьої особи Вінницької обласної ради Сенів А. М. в судовому засіданні визнав позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню у повному обсязі. Пояснив, що Статутом ВОЦ МСЕ (пункти 1.3, 1.4, 4.2.1) встановлено, що відповідач є юридичною особою публічного права, основною метою діяльності якої є забезпечення медичного обслуговування населення шляхом проведення медико-соціальної експертизи. Така діяльність повністю відповідає визначенню поняття «заклад охорони здоров`я», наведеному у статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я. ВОЦ МСЕ офіційно включено до Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №511 (розділ «Заклади медико-соціального захисту»). Цей нормативно-правовий акт є прямим підтвердженням статусу відповідача як закладу охорони здоров`я. ВОЦ МСЕ був створений виключно як спеціалізований заклад для здійснення медико-соціальної експертизи (відповідно до розпорядження про створення та пункту 1.2 Статуту ВОЦ МСЕ), що є його основною та єдиною статутною діяльністю (пункт 4.1 Статуту ВОЦ МСЕ). На відміну від суб`єктів господарювання, для яких медична практика може бути факультативною або допоміжною, ВОЦ МСЕ створений саме для надання цих послуг у формі проведення медико-соціальної експертизи, що за своєю суттю, цільовим призначенням та нормативним визначенням безумовно свідчить про його статус як закладу охорони здоров`я. Позивач обіймає посаду лікаря, а відповідач є закладом охорони здоров`я комунальної форми власності. За таких обставин, дія Постанови №2 у повній мірі поширюється на правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем.

Окремо звертає увагу суду на те, що посилання відповідача на тимчасову відсутність ліцензії на медичну практику у ВОЦ МСЕ, як на підставу для відмови у виплаті гарантованої Постановою №2 заробітної плати, є юридично необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги з таких підстав. Позиція відповідача щодо відсутності ліцензії як визначальної умови для виплати заробітної плати у встановленому розмірі є помилковою, оскільки суперечить ст. 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я, яка визначає заклад охорони здоров`я через фактичне здійснення медичного обслуговування населення. ВОЦ МСЕ, маючи основним завданням проведення медико-соціальної експертизи, повністю підпадає під це визначення, незалежно від наявності ліцензії на певний момент часу. Постанова №2 не ставить умовою для виплати мінімальної заробітної плати наявність у закладу охорони здоров`я ліцензії на медичну практику. Ключовим критерієм застосування Постанови №2 є саме статус закладу як закладу охорони здоров`я. Статус ВОЦ МСЕ як закладу охорони здоров`я є беззаперечно підтвердженим нормативно та фактично, а працівники, які фактично виконують свої трудові обов`язки та здійснюють медичну діяльність, мають безумовне право на оплату праці не нижче гарантованого державою мінімального рівня. Ст. 43 Конституції України кожному гарантовано право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Ст. 94 КЗпП України визначає заробітну плату як винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів існування обставин, передбачених ст. 21 Закону України «Про оплату праці», які б надавали законні підстави для зменшення розміру належної позивачу заробітної плати. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Представник третьої особи Вінницької обласної державної адміністрації Мірошніченко Т. Д. в судовому засіданні підтримала надані письмові пояснення, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників відповідача та третіх осіб, дослідивши письмові докази, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до диплому серії НОМЕР_1 , виданого 29.06.2002, ОСОБА_1 закінчила у 2002 році Вінницький державний медичний університет імені М. І. Пирогова і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобула кваліфікацію лікаря (а. с. 8).

ОСОБА_1 працювала лікарем-кардіологом у ВОЦ МСЕ та за період з 01.01.2022 по 14.03.2023 її загальний дохід становив 169 705, 11 грн (а. с. 6).

З 01.01.2022 набрала чинності Постанова №2, згідно з якою розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20 000, 00 грн лікарям (крім лікарів інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я.

При застосуванні Постанови №2, відповідно до розрахунку заробітної плати, виконаного ВОЦ МСЕ за період з 01.01.2022 по 14.03.2023 загальний дохід позивача мав би становити 256 623, 62 грн (а. с. 7).

Первинна профспілкова організація ВОЦ відповідно до частини 9, 10 ст. 21 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» внесла подання про усунення порушень законодавства про працю та Колективного договору в ВОЦ МСЕ керівнику ВОЦ МСЕ, а саме вимагала усунути порушення трудового законодавства і колективного договору, зокрема, підвищити з 01.01.2022 працівникам заробітну плату відповідно до Постанови №2 (а. с. 9-11).

ВОЦ МСЕ на вище зазначене подання повідомив, що ВОЦ МСЕ не є комунальним некомерційним підприємством та не входить до медичних закладів, які працюють згідно з договором з Національною службою здоров`я України за програмою медичних гарантій. Центр в повному обсязі фінансується за рахунок коштів обласного бюджету, субвенції на підтримку з державного бюджету місцевим бюджетам. Станом на 16.02.2022 за січень місяць 2022 року виплачена заробітна плата згідно затвердженої тарифікації та відповідно до фінансування. На виконання Постанови №2 звернулись до Вінницької обласної ради та галузевого департаменту щодо необхідності додаткового фінансування з метою виконання цієї постанови. Також повідомлено, що наразі проводиться робота щодо поновлення ліцензії на господарську діяльність з медичної практики (а. с. 12).

Відповідно до п. 1.2 Статуту ВОЦ МСЕ, затвердженого рішенням 14 сесії Вінницької обласної ради 8 скликання № 279 від 26.11.2021, ВОЦ МСЕ створено 01.01.1993 відповідно до розпорядження представника Президента України у Вінницькій області від 06.11.1992 (редакція Статуту, яка діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами).

Центр є закладом охорони здоров`я, який здійснює свою діяльність на території Вінницької області, надає медико-соціальні послуги дорослому населенню Вінницької області, визначає ступінь обмеження життєдіяльності осіб, причину, час настання, групу інвалідності, сприяє проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації осіб з інвалідністю, пристосування їх до суспільного життя (п. 1. 3 Статуту).

Пунктом 1.4 Статуту визначено, що центр є об`єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює Вінницька обласна рада.

Форми і системи оплати праці, норми праці, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством (п. 8.4 Статуту) (а. с. 13-18).

Відповідно до рішення Вінницької обласної ради №483 від 12.10.2001 «Про управління об`єктами спільної власності територіальних громад області» обласній державній адміністрації делеговано повноваження щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад області в галузях згідно з додатком №1, за переліком згідно з додатком №2 (а. с. 40-44).

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я №497 від 15.03.2023 «Про ліцензування медичної практики» ВОЦ МСЕ видано ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики (а. с. 60-61).

Міністерством економіки України та Міністерством охорони здоров`я України надані роз`яснення щодо застосування Постанови №2 (а. с. 63-65).

Рішенням Вінницької обласної ради 36 сесії 8 скликання від 27.01.2023 №493 затверджено Статут ВОЦ МСЕ (нова редакція) (а. с. 70-76).

Між сторонами по справі виник спір з приводу права позивача на оплату праці не нижче розміру, гарантованого Постановою №2.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ст. 5 ЦПК України установлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України роботодавець (роботодавець фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Ст. 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Аналогічну норму містить ст. 13 Закону України «Про оплату праці».

Згідно з частинами 1, 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» (в редакції, яка діяла станом на момент виникнення правовідносин між сторонами) держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

У Постанові №2 (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами) установлено, що:

1) розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік:

- на рівні не менше 20 000 гривень лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я;

- на рівні не менше 13 500 гривень для посад молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства;

2) граничний розмір надбавок, передбачених у підпункті «а» підпункту 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», може бути збільшений для досягнення розміру нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності, передбаченого підпунктом 1 пункту 1 цієї постанови;

3) надбавки, установлені з урахуванням положень підпункту 2 пункту 1 цієї постанови, не враховуються під час установлення доплат та інших надбавок медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності;

4) диференціація заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності здійснюється у межах фонду оплати праці шляхом встановлення доплат та надбавок з урахуванням складності, відповідальності та умов виконуваної роботи, кваліфікації працівника, результатів його роботи;

5) у разі встановлення медичному працівнику неповного робочого дня або неповного робочого тижня, а також під час невиконання працівником у повному обсязі встановленої норми тривалості робочого часу вимога щодо розміру оплати праці, передбачена підпунктом 1 пункту 1 цієї постанови, застосовується пропорційно до відпрацьованого часу.

Постанова №2 набула чинності 13.01.2022 та застосовується з 01.01.2022.

Ст. 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами) визначено, що заклад охорони здоров`я - юридична особа незалежно від форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основними завданнями яких є забезпечення медичного обслуговування населення та/ або надання реабілітаційної допомоги на основі відповідної ліцензії та забезпечення професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.

Відповідно до підпункту 1 п. 1 Постанови № 2 її норми поширюються на медичних працівників закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності.

З вище наведеного вбачається, що судом встановлено, що Статутом ВОЦ МСЕ ( п. 1.3, 1.4, 4.2.1) (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами) визначено статус відповідача як юридичної особи публічного права комунальної форми власності, основною метою діяльності якої є забезпечення медичного обслуговування населення шляхом проведення медико-соціальної експертизи, що прямо відповідає визначенню закладу охорони здоров`я у ст. 3 Закону України «Основ законодавства України про охорону здоров`я» в зазначеній судом редакції.

ВОЦ МСЕ створено як спеціалізований заклад охорони здоров`я для проведення медико-соціальної експертизи (п. 1.2 Статуту), що є його основною та єдиною діяльністю (п. 4.1 Статуту). На відміну від комерційних підприємств, для яких медична практика може бути додатковою діяльністю, ВОЦ МСЕ створений виключно для надання медичних послуг, будучи закладом охорони здоров`я за суттю, призначенням та нормативним визначенням.

Крім того, відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №511 (в редакції станом на час виникнення правовідносин) (розділ «Заклади медико-соціального захисту») обласний центр (бюро) медико-соціальної експертизи включено до переліку закладів охорони здоров`я.

Письмовими доказами у справі підтверджено та не оспорювалось відповідачем, що позивач в період з 01.01.2022 по 19.07.2022 обіймала посаду лікаря-кардіолога в ВОЦ МСЕ та одержувала заробітну плату за відпрацьований нею час. Отже, дія Постанови №2 поширюється на позивача. Однак, судом встановлено, що заробітна плата була виплачена позивачу без урахування Постанови №2, якою передбачено нарахування та виплата заробітної плати медичним працівникам (лікарям) закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці на рівні не менше 20 000, 00 грн. Отже, судом встановлено порушення відповідачем права позивача на гарантований законодавством мінімальний розмір заробітної плати для медичних працівників (лікарів), які працюють в закладах охорони здоров`я комунальної форми власності.

Надаючи оцінку запереченням представника відповідача та третьої особи, суд звертає увагу, що тимчасова відсутність ліцензії на медичну практику у ВОЦ МСЕ, не є підставою для відмови у виплаті заробітної плати у розмірі, встановленому Постановою №2, оскільки, згідно зі статтею 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ВОЦ МСЕ відповідає визначенню закладу охорони здоров`я, маючи основним завданням медичне обслуговування населення шляхом проведення медико-соціальної експертизи. Постанова № 2 не ставить умовою виплати гарантованої для медичних працівників заробітної плати наявність діючої ліцензії, а поширюється на заклади охорони здоров`я комунальної та державної власності. Статус ВОЦ МСЕ як закладу охорони здоров`я є незаперечним, а працівники, фактично виконуючи свої обов`язки та здійснюючи медичну діяльність, мають право на оплату праці не нижче гарантованого державою рівня. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, що не зважаючи на відсутність ліцензії на медичну практику, відповідач продовжував надавати медичні послуги, а працівники виконували свої функціональні обов`язки.

Крім того, суд звертає увагу, що станом на час виникнення правовідносин відповідач, у відповіді на подання первинної профспілкової організації не заперечував право медичних працівників, які працюють в ВОЦ МСЕ, на одержання заробітної плати відповідно до Постанови №2, а вказував, що на виконання Постанови №2 він звернувся до Вінницької обласної ради та галузевого департаменту щодо необхідності додаткового фінансування з метою виконання цієї постанови.

Позивачу ст. 43 Конституції України гарантовано право на заробітну плату, не нижчу від встановленої законом. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність обставин, передбачених ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», а отже відсутні підстави для зменшення гарантованого мінімального розміру заробітної плати позивача.

Крім того, при ухваленні рішення суд враховує, що до 19.07.2022 звернення позивача до суду із позовом про стягнення заробітної плати, не було обмежений будь-яким строком, а тому у цій справі підлягають застосування положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у редакції до внесення змін згідно з Законом України від 01.07.2022 року № 2352-IX, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяцьпідлягає негайному виконанню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача при зверненні до суду від сплати судового збору звільнено, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Керуючись статтями 3, 94, 98, 233 КЗпП України, статтями 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 279, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька обласна Рада, Вінницька обласна військова адміністрація, про зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату задовольнити в повному обсязі.

Зобов`язати Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю заробітної плати за період з 01.01.2022 по 19.07.2022 з урахуванням фактично відпрацьованого часу у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я».

Стягнути з Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи на користь держави судовий збір у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене 25.06.2025.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи, , місце знаходження: м. Вінниця, вул. Театральна, буд. 14.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька обласна Рада, , м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 70.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька обласна військова адміністрація, , місце знаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 70.

Суддя Олена БЕРЕЗОВСЬКА