Справа № 487/881/22
Провадження № 6/487/167/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Самедової Р.Ш.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Миколаєва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання судового наказу, виданого у справі № 487/881/22 за заявою Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиті послуги теплопостачання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з заявою, в якій просила допустити поворот виконання виданого судового наказу від 22.09.2022 у справі № 487/881/22 про стягнення з боржника на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» боргу за спожиті послуги теплопостачання в сумі 21 599,48 грн, а також судового збору в сумі 227,00 грн; в порядку повороту виконання виданого судового наказу від 22.09.2022 у справі № 487/881/22 про стягнення з боржника на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» боргу за спожиті послуги теплопостачання в сумі 21 599,48 грн, а також судового збору в сумі 227,00 грн стягнути з ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» грошові кошти в розмірі 21 826,48 грн, які були стягнуті з боржника 14.03.2025 Заводським ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні № 77476415 від 12.03.2025 з примусового виконання судового наказу від 22.09.2022; в порядку повороту виконання виданого судового наказу від 22.09.2022 у справі № 487/881/22 про стягнення з боржника на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» боргу за спожиті послуги теплопостачання в сумі 21 599,48 грн, а також судового збору в сумі 227,00 грн стягнути з Заводського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) грошові кошти в сумі 2 182,65 грн, які були стягнуті з боржника у виконавчому провадженні № 77476415 від 12.03.2025 з примусового виконання судового наказу від 22.09.2022.

У заяві ОСОБА_1 зазначила, що 22.09.2022 Заводським районним судом м. Миколаєва було видано судовий наказ у справі № 487/881/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» боргу за спожиті послуги теплопостачання в сумі 21 599,48 грн, а також судового збору в сумі 227,00 грн. Вказаний судовий наказ стягувачем пред`явлено до виконання, та 12.03.2025 головним державним виконавцем органу ДВС відкрито виконавче провадження № 77476415, винесено постанову про арешт коштів боржника та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. 14.03.2025 відбулося стягнення коштів з рахунку боржника в сумі 24 395,13 грн, у зв`язку з чим державним виконавцем 14.03.2025 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання судового наказу. Ухвалою суду від 10.04.2025 судовий наказ від 22.09.2022 скасовано, а тому, на думку боржника, з 10.04.2025 відсутні підстави для набуття ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» та Заводським ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належних їй коштів.

Ухвалою суду від 04.06.2025 заяву ОСОБА_1 призначено до розгляду з повідомленням учасників судового розгляду.

В судовому засіданні сторони не були присутніми, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Стаття 444 ЦПК України регламентує вирішення питання про поворот виконання рішення, постанови.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 444 КПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011 зазначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав уразі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 року № 13-рп/2011поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає в поверненні сторін провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для (виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Поворот виконання - це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням. Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі. Застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Згідно із частиною третьою статті 171 ЦПК України в ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

В свою чергу, стаття 444 ЦПК України визначає порядок розгляду заяви про поворот виконання рішення та містить вичерпний перелік підстав для задоволення заяви про поворот виконання рішення.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 444 ЦПК України до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

З матеріалів цивільної справи слідує, що 22.09.2022 Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ (справа № 487/881/22, провадження № 2-н/487/274/22) про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» боргу за спожиті послуги теплопостачання в сумі 21 599,48 грн, а також судового збору в сумі 227,00 грн, який стягувачем було пред`явлено до примусового виконання.

12.03.2025 головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77476415 з примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» боргу за спожиті послуги теплопостачання в сумі 21 599,48 грн, а також судового збору в сумі 227,00 грн, що разом становить 21 826,48 грн.

Цього ж дня у вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» виконавчого збору в сумі 2 182,65 грн, а також постанову про арешт коштів боржника.

Крім того, відповідно до постанови державного виконавця від 12.03.2025 загальна сума витрат виконавчого провадження становить 386,00 грн.

Згідно з платіжною інструкцією від 12.03.2025 № 3897 державним виконавцем у ВП № 77476415 з ОСОБА_1 було здійснено стягнення на загальну суму 24 395,13 грн.

14.03.2025 головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 77476415 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. Постановою державного виконавця від 14.03.2025 було знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику.

10.04.2025 судом постановлено ухвалу про скасування судового наказу, виданого 22.09.2022 Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги теплопостачання в розмірі 21 599,48 грн та судового збору в сумі 227,00 грн.

З огляду на скасування судового наказу Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2022 року, суд вважає, що наявні правові підстави для повороту виконання судового наказу в частині суми стягнутої заборгованості в розмірі 21 599,48 грн та судового збору в сумі 227,00 грн, що становить 21 826,48 грн, із поверненням ОСОБА_1 цієї суми грошових коштів.

Що стосується стягнення з Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції Мінстерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 виконавчого збору по виконавчому провадженню в сумі 2 182,65 грн суд зазначає наступне.

Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до положень статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Положення частини 2 статті 74 Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18).

Наведене, у свою чергу, свідчить про те, що питання про повернення боржнику стягнутого державним виконавцем виконавчого збору в розмірі 2 182,65 грн має вирішуватися не в порядку повороту виконання рішення суду.

Отже, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 444 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання судового наказу, виданого у справі № 487/881/22 за заявою Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиті послуги теплопостачання задовольнити частково.

У порядку повороту виконання судового наказу Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2022 року по справі № 487/881/22 стягнути з Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 21 826,48 гривень.

В іншій частині заяву залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручене у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Т.А. Карташева