ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5983/25 Справа № 203/122/25 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальності Українські фінансові операції на заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальності Українські фінансові операції до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року ТОВ Українські фінансові операції звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ Українські фінансові операції посилалися на те, що 20 жовтня 2023 року між ТОВ Лінеура Україна та відповідачем в електронній формі було укладено договір №4071195 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого останньому було видано кредит в сумі 22 500 грн., строком на 360 днів (з 20 жовтня 2023 року по 14 жовтня 2024 року), зі сплатою процентів кожні 30 днів. На виконання умов договору відповідачу було надано кредит у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 , яку вказано відповідачем при укладанні договору. У період часу з 20 жовтня 2023 року по 26 липня 2024 року первісним кредитором було нараховано проценти за користування кредитом в сумі 98 051 грн. 83 коп. Відповідачем у цей період здійснено оплату за тілом кредиту в сумі 2991 грн. 01 коп. та на погашення процентів 1619 грн. З огляду на вказане, станом на 26 липня 2024 року заборгованість відповідача за договором становить 115941 грн. 82 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 19508 грн. 99 коп., заборгованість по процентам в сумі 96432 грн. 83 коп. 26 липня 2024 року ТОВ Лінеура Україна за договором факторингу №26/07/2024 право вимоги за укладеним із відповідачем кредитним договором було відступлено на користь позивача ТОВ Українські фінансові операції. Позивачем в межах строку дії кредитного договору, в період часу з 26 липня 2024 року по 14 жовтня 2024 року здійснено нарахування процентів в сумі 31214 грн. 38 коп. на підставі викладеного ТОВ Українські фінансові операції просили суд стягнути з відповідача заборгованість за договором №4071195 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20 жовтня 2023 року в сумі 147156 грн. 20 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 19508 грн. 99 коп., заборгованість по процентам в сумі 127647 грн. 21 коп., а також понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп., витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2025 року частково задоволено позовні вимоги ТОВ Українські фінансові операції. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВ Українські фінансові операції (03045, м.Київ, вул.Набережно-Корчуватська, буд.27, приміщення 2, ) заборгованість за договором №4071195 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20 жовтня 2023 року, яка утворилась станом на 14 жовтня 2024 року, в сумі 49508 грн. 99 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 19508 грн. 99 коп., заборгованість по процентам в сумі 30000 грн., а також судові витрати в сумі 3814 грн. 90 коп., у т.ч. судовий збір в сумі 814 грн. 90 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ Українські фінансові операції просить заочне рішення суду від 17 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ Українські фінансові операції в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Звернувшись до суду із цим позовом, ТОВ Українські фінансові операції просили суд стягнути з відповідача заборгованість за договором №4071195 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20 жовтня 2023 року в сумі 147156 грн. 20 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 19508 грн. 99 коп., заборгованість по процентам в сумі 127647 грн. 21 коп., а також понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп., витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ Українські фінансові операції, суд першої інстанції посилався на доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту за тілом кредиту в сумі 19508 грн. 99 коп., та в частині заборгованість по процентам в сумі 30000 грн., зменшивши їх розмір.

Однак погодитися з висновками суду в частині стягнення заборгованості по процентам в сумі 30000 грн. неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення у цій частині.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

У ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1,3,4,7 ст.11 Закону України Про електронну комерцію пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України Про електронну комерцію).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

При укладанні кредитного договору сторони погодили, що відповідно до цього договору до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять фіксована процентна ставка за користування кредитом, комісія за надання кредиту та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів (додаток до договору).

При цьому у кредитному договорі та додатку до нього (графік платежів) всі складові загальної суми щомісячного платежу визначені у твердій сумі, та апелянтом підписано графік платежів.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України Про електронні документи та електронний документообіг; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України Про електронну комерцію.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі логін-пароль, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У справі встановлено, 20 жовтня 2023 року між ТОВ Лінеура Україна та ОСОБА_1 було укладено договір №4071195 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов п.п.1.2, 1.3, 1.4.1, 2.1 якого було передбачено надання кредиту в сумі 14500 грн., строком на 360 днів (до 14 жовтня 2024 року), зі сплатою процентів кожні 30 днів в розмірі 2% на день в межах всього строку кредиту та його надання у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 (а.с.45-54).

29 жовтня 2023 року між між ТОВ Лінеура Україна та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до договору №4071195 від 20 жовтня 2023 року, згідно умов п.п.1.2, 1.3 якого було погоджено додатково надання кредиту в сумі 8000 грн., а всього кредиту в сумі 22500 грн. (а.с.58, 59).

Згідно Паспортів споживчого кредиту від 20 жовтня 2023 року та 29 жовтня 2023 року відповідачу було надано інформацію про основні умови кредитування (а.с.40-43, 55-57).

Відповідно до додатків №1 до первісного договору від 20 жовтня 2023 року та додаткового договору від 29 жовтня 2023 року визначено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за договорами (а.с.44, 60).

Зазначені вище документи підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Згідно висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин,ю зазначено, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Таким чином, є доведеним належними та допустимими доказами факт укладення між ТОВ Лінеура Україна та ОСОБА_1 20 жовтня 2023 року договору №4071195 про надання споживчого кредиту та додаткового договору до нього від 29 жовтня 2023 року.

Відповідно до інформації та виписки по рахунку, витребуваних судом в АТ КБ Приватбанк2 за клопотанням позивача, підтверджено, що зазначена в договорі платіжна картка НОМЕР_1 була емітована на ім`я відповідача ОСОБА_1 , з прив`язкою до фінансового номеру мобільного телефону, що зазначений в контактних даних останнього у договорі (а.с.116).

З виписки по рахунку підтверджено зарахування на нього 20 жовтня 2023 року коштів в сумі 14500 грн. та 29 жовтня 2023 року коштів в сумі 8000 грн., що підтверджує виконання ТОВ Лінеура Україна своїх зобов`язань за договорами в повному обсязі та видачу відповідачу кредиту в сумі 22500 грн. (а.с.116).

26 липня 2024 року ТОВ Лінеура Україна за договором факторингу №26/07/2024 право вимоги за укладеним із відповідачем кредитним договором було відступлено на користь ТОВ Українські фінансові операції, що підтверджується долученими до позову копіями відповідного договору факторингу, платіжної інструкції від 02 серпня 2024 року про перерахування ТОВ Українські фінансові операції коштів за цим договором на користь ТОВ Лінеура Україна, актом прийому-передачі реєстру боржників від 26 липня 2024 року та витягом з цього реєстру відносно відступлення права вимоги за укладеним із відповідачем договором (а.с.20-29).

Згідно витягу з реєстру та наданого до позову розрахунку заборгованості вбачається, що в період часу з 20 жовтня 2023 року по 26 липня 2024 року відповідачем було здійснено оплату за тілом кредиту в сумі 2991 грн. 01 коп. та на погашення процентів 1619 грн. (а.с.91-96).

Заборгованість станом на дату відступлення права вимоги 26 липня 2024 року складала 115941 грн. 82 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 19508 грн. 99 коп., заборгованість по процентам в сумі 96432 грн. 83 коп., які нараховувались в розмірі ставок 0,2% та 2% на день, передбачених умовами п.п.1.4.1, 1.4.2 договору (а.с.91-96).

Після набуття права вимоги за договором позивачем, згідно наданого розрахунку за встановленою в договорі процентною ставкою 2% на день, в період з 26 липня 2024 року по 14 жовтня 2024 року, тобто в межах визначеного п.1.3 договору строку кредитування (360 днів) було здійснено нарахування процентів в сумі 31 214 грн. 38 коп. (а.с.91-96).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що загальна заборгованість відповідача за відсотками за користування кредитом, в межах строку дії договору з 20 жовтня 2023 року по 14 жовтня 2024 року становить 127647 грн. 21 коп. (96432 грн. 83 коп. - нараховані відсотки первісним кредитором + 31214 грн. 38 коп. - нараховані позивачем після отримання права вимоги).

Враховуючи викладене, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 127647 грн. 21 коп. в межах строку дії договору з 20 жовтня 2023 року по 14 жовтня 2024 року.

Щодо витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У позовній заяві ТОВ Українські фінансові операції просило стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн., на підтвердження чого надав договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, укладений із адвокатом Дідух Є.О. довіреність на представництво інтересів товариства в суді від 31 липня 2024 року, копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю; детальний опис робіт (наданих послуг) №4071195 від 11 грудня 2024 року та акт приймання-передачі наданих послуг №4071195 від 11 грудня 2024 року (а.с.37, 38, 39, 67).

Згідно вказаного акту в рамках договору адвокатом було надано послуги позивачу у вигляді підготовки та подачі позовної заяві про стягнення з відповідача заборгованості за договором №4071195 на суму 10000 грн.

Слід зазначити, при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону №5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду справа №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).

У постанові Верховного Суду від 13.05.2021 року у справі №903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Суд правильно враховано, що стосовно справ про стягнення заборгованості за кредитними договорами існує стала судова практика. Вказана справа з огляду на ціну позову, в силу ст.19 ЦПК України віднесена до категорії малозначних справ (справ незначної складності) та розглядається в спрощеному позовному провадженні. До позовної заяви додавались документи, що були у розпорядженні позивача, а тому, підготовка документів для звернення до суду в рамках даної справи в суді першої інстанції не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.

Крім того, судом обґрунтовано враховано часткове задоволення позовних вимог в розмірі, що складає 33,64% від ціни позову.

За вказаних обставин, виходячи із положень ч.3 ст.141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. є завищеними.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу, зменшивши їх розмір та стягнувши з відповідача на користь позивача вказані витрати в сумі 3000 грн.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2025 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Українські фінансові операції заборгованості за договором №4071195 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20 жовтня 2023 року, яка утворилась станом на 14 жовтня 2024 року по процентам в сумі 30000 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Українські фінансові операції заборгованості за договором №4071195 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20 жовтня 2023 року, яка утворилась станом на 14 жовтня 2024 року по процентам в сумі 127 647 грн. 21 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальності Українські фінансові операції задовольнити частково.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальності Українські фінансові операції до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальності Українські фінансові операції заборгованості за договором №4071195 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20 жовтня 2023 року, яка утворилась станом на 14 жовтня 2024 року по процентам в сумі 30000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальності Українські фінансові операції () заборгованості за договором №4071195 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20 жовтня 2023 року, яка утворилась станом на 14 жовтня 2024 року по процентам в сумі 127 647 грн. 21 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальності Українські фінансові операції () судовий збір за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 3 633 грн. 63 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова