Справа № 161/1694/25 Головуючий у 1 інстанції: Мазур Д. Г.
Провадження № 22-ц/802/736/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Володимирська 111» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСББ «Володимирська 111» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надавав житлово-комунальні послуги з утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , володільцем якої є відповідач, ОСОБА_1 .

З цих підстав, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги, яка нарахована за період з 01 вересня 2023 року по 01 грудня 2024 року у розмірі 27 048,00 грн., а також понесені стороною позивача судові витрати: судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Володимирська 111» заборгованість за внесками до ремонтного фонду у розмірі 24 960, 60 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Компенсовано ОСББ «Володимирська 111» за рахунок держави судовий збір у розмірі 2 794,31 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Володимирська 111» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500, 00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 19 червня 2025 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири кв. АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 квітня 1993 року, яке видане комісією по майну комунальної власності Луцької міської ради. Загальна площа квартири у вказаному свідоцтві зазначена 59,43 кв.м.

З перевірених судом відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру слідує, що відповідач зареєстрований у даній квартирі по даний час.

Позивач надавав житлово-комунальні послуги з утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідачем не спростовано.

Згідно наданого позивачем розрахунку, за квартирою рахується заборгованість за відрахуваннями у ремонтний фонд у розмірі 27 048,00 грн. Заборгованість нарахована виходячи з площі квартири у 64,4 кв.м. та розміру плати за внески до ремонтного фонду у 8 грн/кв.м. (за період з 01 березня 2024 року по 01 грудня 2024 року), а також одноразового внеску до ремонтного фонду 01 вересня 2023 року у розмірі 150 грн/кв.м, 01 березня 2024 у розмірі 190 грн/кв.м. Вказані платежі були встановлені рішеннями загальних зборів співвласників ОСББ, які є чинними та ніким не скасовані.

Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

За змістом абз.4 ч.1 ст.17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Статтею 7 «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласники зобов`язані додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Частина 1 статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачає, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів та прийняття відповідних рішень здійснюються згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», що до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком.

Статтею 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» закріплений обов`язок співвласника виконувати рішення зборів співвласників і своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч.2, 3 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між власниками пропорційно до їх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Не використання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг віднесено: 1) утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; 2) купівлю електричної енергії для забезпечення спільного майна багатоквартирного будинку; 3) поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Суд першої інстанції правильно вказав, що оскільки відповідач є власником майна та у встановленому порядку зареєстрований у спірній квартирі, а тому зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, які надані відповідачем, в тому числі і відрахування на ремонтний фонд будинку, що передбачені відповідними рішеннями загальних зборів співвласників будинку.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав не неправильний обрахунок позивачем розміру відповідних відрахувань до ремонтного фонду, бо застосовував при розрахунках площу квартири позивача у 64,4 кв.м., керуючись листом КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради від 08 лютого 2023 року, де зазначена така площа, однак у правовстановлюючому документі відповідача зазначено площу 59,43 кв.м.

Враховуючи площу, яка вказана саме у правовстановлюючому документі відповідача, суд першої інстанції правильно перерахував суму внесків до ремонтного фонду:

1) період з 01 березня 2024 року по 01 грудня 2024 року містить 10 місяців; розмір щомісячної плати з відрахувань у ремонтний фонд становить 59,43 кв.м. х 8 грн/кв.м. = 475, 44 грн.; загальний розмір заборгованість за цей період становить 475, 44 грн. х 10 місяців = 4 754, 40 грн.;

2) у вересні 2023 року розмір одноразового відрахування у ремонтний фонд становить 59,43 кв.м. х 150 грн./кв.м. = 8 914,50 грн.

3) у березні 2024 року розмір одноразового відрахування у ремонтний фонд становить 59,43 кв.м. х 190 грн./кв.м. = 11 291,70 грн.

Загальний розмір заборгованості становить 24 960, 60 грн, яку суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача.

Апеляційна скарга написана відповідачем власноручно, мотиви апеляційної скарги є однотипними, відповідач у довільній формі викладає обставини щодо відносин, які склались між ним та позивачем, описує історію свого життя та свої досягнення, проблеми, які існують щодо стану квартири в якій він проживає. При цьому до позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 долучає виключно свої нагороди та фотографії, які не мають відношення до змісту апеляційної скарги з якою він звернувся.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції врахувавши, що реально понесені витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн документально підтвердженні, відповідають обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи, обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя :

Судді: