Провадження № 22-ц/812/1180/25 Головуючий суду першої інстанції Афоніна С.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 року м. Миколаїв Справа № 487/3451/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Горенко Ю.В.,

без участі представника заявника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою «Моторного (транспортного) страхового бюро України» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Афоніної С.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за заявою «Моторного (транспортне) страхового бюро України» про забезпечення доказів до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2025 року «Моторне (транспортне) страхового бюро України» (далі «МТСБУ») звернулось до суду заявою про забезпечення доказів.

Заяву мотивовано тим, що заявник має намір звернутись до суду із позовом про захист своїх прав та інтересів в судовому порядку, проте стало відомо, що боржник ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звернувшись 07 серпня 2023 року до Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із вимогою кредитора до спадкоємців боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було отримано відповідь, що вимогу отримано, заведено спадкову справу № 218/2023, проте повідомити спадкоємців про находження претензії від «МТСБУ» немає можливості, оскільки такі до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину не зверталися.

Повторно «МТСБУ» звернулося 03 квітня 2025 року до Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області щодо повідомлення «МТСБУ» про наявність спадкоємців боржника ОСОБА_1 , але отримали 09 травня 2025 року відповідь, що спадкоємців було повідомлено про вимогу кредиторів, але не можуть надати запитувану інформацію.

Заявником були вжиті заходи щодо отримання цієї інформації, однак, отримати ці докази неможливо, в зв`язку «МТСБУ» вимушене звернутись до суду.

Посилаючись на викладене, «МТСБУ» просило суд забезпечити докази, шляхом витребування у третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи щодо спадкоємців Боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа № 218/2023

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заява про забезпечення доказів не містить обґрунтування того, що докази, які просить забезпечити заявник до подачі позову, можуть бути втрачені або збирання чи їх подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Ненадання нотаріальною конторою запитуваної інформації не може бути підставою припускати, що нотаріальна контора якимось чином буде перешкоджати в подальшому в наданні доказів, зокрема, на стадії після подачі заявником позовної заяви та витребування цих доказів судом після відкриття провадження у справі.

Не погодившись з ухвалою суду, «МТСБУ» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило її скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення доказів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що для звернення до суду з позовною заявою до спадкоємця боржника не встановлено її особу.

Суд зазначає про можливість звернутися із заявою про витребування доказів після пред`явленого позову, але ж не встановлено особу Спадкоємця, не існує Відповідача, тому «МТСБУ» і вимушений був звернутися до суду із заявою про забезпечення доказів до подачі позову до розгляду

Спадкоємець при отриманні спадщини може вчинити його відчуження на третіх осіб для уникнення повернення боргу Спадкодавця до рішення суду, тому є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим

Відмовляючи в задоволенні даної заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви, Заводський районний суд м. Миколаєва позбавив права Моторного (транспортного) страхового бюро України на звернення із позовною заявою до суду про відшкодування шкоди в порядку регресу у зв`язку з виплатою відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та порушив норми матеріального та процесуального права, обставини, що мають істотне значення для справи судом не взято до уваги.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв`язку з чим суд розглянув справи без його участі.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником в заяві не наведено обставин, відповідно до частини 1 статті 116 ЦПК України, яким закон пов`язує позитивне вирішення питання щодо забезпечення доказів до подачі позову.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2, 4-5, 12 - 13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах 2 та 3 статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено, серед іншого, вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (пункт 4 частини 2 статті 84 ЦПК України).

Так, метою процесуального інституту витребування доказів є допомога сторонам в отриманні доказів, які вони не можуть одержати самостійно, що підтверджується обов`язком особи, яка заявляє клопотання про витребування доказів, долучити до нього відомості про неможливість отримання таких доказів особисто.

Відповідно до частини 4 статті 84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Відповідно до частини 2 статті 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно із частиною 3 статті 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Вимоги, що ставляться до форми та змісту заяви про забезпечення доказів, визначені положеннями статті 117 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 4 -5 частини 1 статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Таким чином, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (статті 116-119 ЦПК України), та витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (стаття 84 ЦПК України).

Для вирішення питання про забезпечення доказів, зокрема, і до подання позовної заяви, слід враховувати положення статті 116 ЦПК України, а саме те, що така процесуальна дія може бути вчинена судом, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. В інших випадках витребування доказів можливе у разі неможливості учасника самостійно надати докази, однак на іншій процесуальній стадії, а саме після відкриття провадження у справі.

У цьому випадку забезпечення доказів необхідне для того, щоб захистити порушене право заявника, а не для того, щоб встигнути отримати відповідні докази до настання моменту неможливості їх збирання. Тому суд передчасно відмовив заявнику у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Як вбачається із поданої заяви, «МТСБУ» має намір подати до суду позовну заяву про відшкодування шкоди в порядку регресу зі спадкоємців померлого.

«МТСБУ» звертаючись до суду, подав клопотання про витребування доказів на підставі частини 4 статті 84 ЦПК України. При цьому вказав, що витребовувана інформація необхідна особі, яка може набути статусу позивача, для звернення до суду з відповідним позовом. Заявник позбавлений можливості самостійно отримати необхідні відомості про коло спадкоємців після смерті боржника ОСОБА_1 для захисту своїх прав та інтересів у судовому порядку.

Заявник звертає увагу суду на те, що він наразі позбавлений можливості захистити свої права та інтереси в судовому порядку, оскільки не володіє інформацією про спадкоємців, а відтак не може виконати вимоги зазначені в статті 175 ЦПК України.

Заявник надав до суду докази неможливості самостійно отримати такі докази (відмова Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області в наданні інформації).

Колегія суддів зауважує, що витребувані документи мають пряме відношення до предмету спору та сприятимуть можливості пред`явлення позову, а самостійно заявник отримати такі відомості не має можливості.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

За таких обставин, суд першої інстанції допустив формалізм та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення доказів до подачі позову «МТСБУ», колегія суддів вважає, що така заява підлягає задоволенню шляхом витребування від Третьої миколаївської державної нотаріальної контори інформації (прізвище, ім`я, по-батькові, адреса реєстрації (місця проживання) щодо кола спадкоємців, які звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (спадкова справа № 218/2023).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення заяви про забезпечення доказів.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 379, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу «Моторного (транспортного) страхового бюро України» задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2025 року скасувати.

Заяву «Моторного (транспортного) страхового бюро України» про витребування доказів задовольнити.

Витребувати від Третьої миколаївської державної нотаріальної контори інформації інформацію (прізвище, ім`я, по-батькові, адреса реєстрації (місця проживання) щодо кола спадкоємців, які звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (спадкова справа № 218/2023).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 17 червня 2025 року.