УХВАЛА

06 червня 2025 року

м. Київ

справа № 331/3033/24

провадження № 61-7122ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пономаренка Олександра Олександровича, на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 травня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки бізнесу» про стягнення заробітної плати, несплаченої підприємством,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки бізнесу» середню заробітну плату за період поновлення його на роботі, а саме з 19 вересня 2020 року до 15 січня 2024 року в сумі 392 499,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 07 травня 2025 року, в задоволенні позову відмовлено, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу та невиплачена заробітна плата була присуджена позивачу у межах справи № 310/7813/20, за наслідками розгляду якої позивача було поновлено, після чого у 2023 році його було звільнено в зв`язку із закінченням строку дії договору, наказ про що позивачем в судовому порядку не оскаржувався.

У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Пономаренка О. О., на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 травня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у справі в загальному розмірі складає 392 499,00 грн, яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*250= 757 000,00 грн).

Враховуючи зазначене вище, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2025 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 07 травня 2025 року не підлягають касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, якщо справа має виняткове значення для заявника.

Вказаний довід заявник обґрунтовує тим, що відмова у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням, порушує його трудові та соціальні права.

Проте, право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 реалізував в межах цивільної справи № 310/7813/20, що відповідає вимогам частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, при цьому, після звільнення заявника вдруге, останній не оскаржував таке звільнення.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пономаренка Олександра Олександровича, на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 травня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки бізнесу» про стягнення заробітної плати несплаченої підприємством.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян