Провадження № 22-ц/812/1017/25 Головуючий суду першої інстанції Звягіна О. В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 року м. Миколаїв Справа № 468/2474/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Звягіної О.В., в залі судового засідання в м. Баштанка, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі ТОВ «Укр Кредит Капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позов мотивований тим, що 30 листопада 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1310-3718, на підставі якого відповідачці видано кредит в сумі 12 400 грн.

Взяті на себе зобов`язання відповідачка належним чином не виконує та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом.

Оскільки відповідачка істотно порушує умови угоди та не виконує взяті на себе зобов`язання у неї утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 25 листопада 2024 року становить 62 000 грн, із яких: 12 400 грн заборгованість за тілом кредиту, 49 600 грн заборгованість за процентами.

Посилаючись на викладене, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 62 000 грн.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінас» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30 листопада 2023 року № 1310-3718 47 304.36 грн, з яких :

- 12 400 грн - сума заборгованості за кредитом;

- 34 904.36 грн - заборгованість за нарахованими процентами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 1 848.29 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Рішення суду мотивовано тим, що з огляду на те, що відсоткова ставка встановлена законом, який регулює спірні правовідносини між сторонами, та не може бути збільшена умовами договору, є необхідним провести перерахунок заборгованості за процентами, враховуючи пункт 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Позовні вимоги щодо стягнення суми кредиту в розмірі 12 400 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується стягнення заборгованості за відсотками, суд, з урахування вимог Закону від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», приймає розрахунок відповідача та зменшує суму заборгованості по відсоткам з урахування Програми лояльності, запропонованої позивачем у відсотковому відношенні.

Так, нарахована позивачем сума заборгованості по відсоткам становить 110 856 грн, просив стягнути 49 600 грн, що становить 44,74%.

Нарахована відповідачем сума заборгованості по відсоткам 78 016 грн. 44,74% становить 34 904.36 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального права просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до пункту 4.10. та 10.1. Кредитного договору - нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту.

Базовий період строк протягом якого Відповідач (позичальник) бажає сплачувати саме проценти за користування кредитом (в даному випадку 12 днів), який він сам обирає при заповнення заявки на отримання грошових коштів. А строк кредитування строк на який видаються грошові кошти, якими він може користуватися (в даному випадку 300 днів до 24 вересня 2024 року).

З наданого суду розрахунку вбачається, що позивач не нараховував відповідачу жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень статті 625 ЦК України, пеню, штраф або інших платежів за неналежне виконання умов Кредитного договору.

ОСОБА_1 в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом чотирнадцяти днів не скористалась та продовжувала користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах.

Розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статті 627 ЦК України.

Позивач має законне право на нарахування процентів (згідно пункту 4.10. та 10.1. кредитного договору) протягом строку договору, що визначені в пункті 4.12. кредитного договору.

На момент укладення кредитного договору 30 листопада 2023 року законодавчі обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки ще не діяли, оскільки Закон України № 3498-IX набрав чинності 24 грудня 2023 року, тому встановлена в договорі фіксована процентна ставка за користування кредитними коштами узгоджувалась із вимогами законодавства, чинного на момент його укладення.

Суд першої інстанції помилково застосував до щоденно нарахованої заборгованості розмір денної процентної ставки.

Відповідно до наданого розрахунку штраф та комісія стосовно ОСОБА_1 не нараховувались.

Після закінчення строку кредитування, а саме після 24 вересня 2024 року нарахування процентів за користування кредитом було зупинено, що також відображено в розрахунку заборгованості. Тобто Позивачем нараховувались проценти у відповідності до умов Договору, та у строк визначений Договором.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_2 , надала відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві відповідачка зазначала, що позивачем не наведено обґрунтованих доводів, що можуть бути аргументованою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору від 30 листопада 2023 року № 1310-3718 позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах:

- сума кредиту 12 400,00 грн;

- строк кредитування 300 днів;

- базовий період 12 днів;

- знижена % ставка 2,50 % в день;

- стандартна % ставка 3,00 % в день.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору. На підтвердження факту видачі кредиту позивач додав до позовної заяви документи що підтверджують перерахування кредитних коштів, а саме: довідку про перерахування суми кредиту та довідку про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи.

В подальшому, відповідачка всупереч умовам кредитного договору не виконала умови договору щодо повернення заборгованості за кредтним договором.

Станом на 25 листопада 2024 року загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором від 30 листопада 2023 року № 1310-3718 становила 123 256 грн, а саме:

- прострочена заборгованість за кредитом 12 400 грн,

- прострочена заборгованість за нарахованими процентами 110 856 грн.

Разом з тим, позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до ОСОБА_1 програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 61 256 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 62 000 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути з відповідача не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме:

- прострочену заборгованість за кредитом 12 400 грн;

- прострочену заборгованість за нарахованими процентами 49 600 грн, що разом становить 62 000 грн.

Зі змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з 30 листопада 2023 по 11 грудня 2023 року (включно) нарахування процентів здійснювалося за ставкою - 2,50% за кожен день прострочення повернення кредитних коштів. З 12 грудня 2023 року по 24 вересня 2024 року (включно) нарахування процентів здійснювалося за ставкою 3,00%. З 25 вересня 2024 року проценти не нараховувалися.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII(надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Статтею 1 Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" передбачено, що електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис.

Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно зі статтею 12 вказаного Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» норми вказаного Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Судом встановлено, що відповідачка звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг та 30 листопада 2023 року № 1310-3718 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С 4693 підписала кредитний договір.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, ними дотримано письмову форму укладення кредитного договору.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Всупереч умовам кредитного договору, відповідачка ОСОБА_1 не виконувала своїх зобов`язань та не здійснювала платежі в повному обсязі для погашення кредитної заборгованості, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Оскільки між сторонами укладено споживчий кредит, суд першої інстанції перевіряючи розмір нарахованої позивачем заборгованості за кредитним договором на відповідність умовам договору дійшов висновку, що умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки та відповідні нарахування в цій частині суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування».

З таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду погоджується.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (частина 1 статті 5 ЦК України).

Метою Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII (з подальшими змінами) (далі Закон № 1734-VIII) є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами (стаття 2 Закону № 1734-VIII).

Цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї (стаття 3 цього Закону).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі Закон № 3498-IX) статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено: частиною 4 цієї статті, у якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом та частиною 5 цієї статті, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Водночас у пункті 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Також, частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 3498-IX встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Кредитний договір між сторонами було укладено 30 листопада 2023 року, тобто до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», проте строк дії вищевказаного договору закінчився 24 вересня 2024 року відповідно до пункту 4.12 Кредитного договору.

За таких обставин, застосування судом першої інстанції при здійсненні розрахунку заборгованості за кредитним договором денної відсоткової ставки із застосуванням наведених вище приписів Закону України «Про споживче кредитування» є обґрунтованим.

Таким чином апеляційний суд погоджується, що обрахований судом першої інстанції з урахуванням приписів Закону № 3498-IX загальний розмір процентів до стягнення становить 78 016 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку суд першої інстанції, застосувавши Закон № 3498-IX до спірних правовідносин, обмежив свободу договору, закріплену у статті 6 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки свобода договору не безмежна, адже завжди є об`єктивна потреба в її обмеженні з метою захисту публічних інтересів, інтересів слабкої сторони. Як зазначено в частині 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У приписах Закону № 3498-IX прямо зазначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, а частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закон № 3498-IX встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми зазначеного Закону.

Також сам по собі факт не нарахування відповідачці жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень статті 625 ЦК України, пеню, штраф або інших платежів за неналежне виконання умов кредитного договору, на що посилається заявник в апеляційній скарзі, не може впливати на розмір заборгованості за кредитним договором, яку заявлено в позові.

Аргументи скарги про те, що на момент укладення кредитного договору 30 листопада 2023 року законодавчі обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки ще не діяли, оскільки Закон України № 3498-IX набрав чинності 24 грудня 2023 року, а встановлена в договорі фіксована процентна ставка узгоджувалась із вимогами законодавства, чинного на момент його укладення, є неприйнятними з огляду на те, що приписи Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 3498-IX встановили, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Також не погоджується колегія суддів з аргументами апеляційної скарги, що спростувати розрахунок боргу за кредитом можливо лише в призмі оцінки доводів сторони, яка заперечує такий розрахунок, оскільки та обставина, що відповідач доводи банку в обґрунтування заявлених вимог не спростував, не дає підстав для суду вирішувати спір у справі всупереч наданих доказів лише па підставі позицій сторін.

Скаржнику слід врахувати, що принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки сама концепція змагальності втрачає сенс.

Така правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18.

Сам по собі факт не нарахування відповідачу жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень статті 625 ЦК України, пеню, штраф або інших платежів за неналежне виконання умов кредитного договору, на що посилається заявник в апеляційній скарзі, не може впливати на розмір заборгованості за кредитним договором, яку заявлено в позові.

Між тим, колегія суддів не погоджується із застосуванням судом першої інстанції процентів програми лояльності у розмірі 44.7%, що були застосовані до іншого розміру відсотків (110 856 грн), можуть бути застосовані після обрахування заборгованості по процентам відповідно до Закону № 3498-IX, а саме до суми 78 016 грн, оскільки застосування програми лояльності це право кредитора, який застосовує такі проценти відповідно до Правил акції під умовною назвою «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості».

З огляду на приписи частини 1 статті 13 ЦПК України колегія апеляційного суду вважає, що заявлена вимога позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у розмірі 49 600 грн підлягає задоволенню.

Отже, ураховуючи те, що в частині визначення судом першої інстанції розміру заборгованості за процентами за користування кредитними коштами фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскаржуване судове рішення в цій частині не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнувши з відповідачки заборгованість за процентами у розмірі 49 600 грн за період з 30 листопада 2023 року до 24 вересня 2024 року

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» сплатило судовий збір в розмірі 2 422.40 грн, а звертаючись з апеляційною скаргою позивач сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633.60 грн.

За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено частково, а позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

За такого, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 6 056 грн (2 422.40 грн + 3 633.60 грн 6 056 грн).

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2025 року в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами та розподілу судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінас» 62 000 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30 листопада 2023 року № 1310-3718, з яких: 12 400 грн - сума заборгованості за кредитом; 49 600 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також 6 056.00 грн судового збору.

В іншій частині зазначене судове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 17 червня 2025 року.