Єдиний унікальний номер справи 678/1198/23
Номер провадження 2-678-128/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року селище Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Лазаренка А. В.,

за участі секретаря судового засідання Непийвода Л. Д.,

представника позивача Бригиди В. В.,

відповідача у режимі відеоконференції Маринюка С. М.,

розглядаючи цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

встановив:

17 червня 2025 року у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заявив про відвід судді Летичівського районного суду Хмельницької області Лазаренка А. В. у даній цивільній справі, зазначає, що він не довіряє усьому складу Летичівського районного суду Хмельницької області, адже цим судом він був засуджений, а суддя Лазаренко А. В. розглядав кримінальні справи відносно нього, що викликає у нього сумнів в неупередженості й об`єктивності головуючого судді. Просить цивільну справу направити для розгляду Барському районному суду Вінницької області.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бригида В.В. заперечив проти заявленого відводу й вважають, що заява подана з порушенням строків її подання до суду, адже справа тривалий час знаходиться на розгляді, обґрунтування відводу суду, який здійснює розгляд справи, ОСОБА_2 не навів, вказали на зловживання відповідачем своїми процесуальними правами і невідповідність його поведінки інтересам дітей.

Вислухавши доводи учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 34 ЦПК України цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як зазначено у ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1). Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (ч. 4).

В силу ч. 1 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

У ч. 4 ст. 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність.

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України».

Одночасно висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких позивача не влаштовує (ухвала Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі №127/28196/21).

У пункті 104 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Craxi v. Italy» від 7 грудня 2000 року зазначено, що професійні судді мають досвід та підготовку, що дозволяє їм не піддаватись впливу якихось зовнішніх чинників, коли йдеться про судовий розгляд. Суддя повинен бути об`єктивним і неупередженим при виконанні своїх професійних обов`язків. Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише міркування про можливу упередженість судді, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Так, в складі Летичівського районного суду Хмельницької області три судді і суд розглядає цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення.

Заява про відвід судді заявлена у судовому засіданні, яке проводиться 17 червня 2025 року, тому на підставі ч. 3 і ч. 5 ст. 40 ЦПК України дана заява про відвід судді розглядається судом, який розглядає справу.

У заяві про відвід судді, як підставу для відводу, Маринюк С.М. посилається на розгляд суддею Лазаренко А. В. відносно нього кримінальних справ, водночас, не наводить яких саме.

Однак, в силу положень ч. 4 ст. 36 ЦПК України, рішення судді в іншій справі не може бути підставою для відводу.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано жодних фактів, а також матеріали справи не містять жодних доказів, які свідчили б про вчинені суддею Лазаренко А. В. активних дій чи бездіяльності, які викликали б сумнів у його об`єктивності чи неупередженості. Заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність таких підстав відводу, що передбачені зазначеними вище нормами ЦПК України.

Сам по собі факт, що відповідач внаслідок суб`єктивних міркувань, які не підтверджені жодним доказом, сумнівається в неупередженості головуючого у цивільній справі, не свідчить про упередженість та заінтересованість судді і, як наслідок, не тягне за собою усунення судді від розгляду цивільної справи.

На переконання суду, відсутні будь-які підстави стверджувати, що суддя Лазаренко А. В. має та виявляє особисту упередженість під час розгляду цієї цивільної справи до відповідача ОСОБА_2 , адже навпаки, суд, зважаючи на позицію відповідача і його перебування в установі виконання покарань, щоразу сприяє відповідачу ОСОБА_2 в реалізації ним своїх прав.

Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного відповідачем не надано й судом не здобуто.

За цих обставин в задоволенні заяви про відвід необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 1-3, 23, 33-34, 36, 39-41, 247, 258-261, 263, 268, 272-273, 351-355 ЦПК України,

постановив:

У задоволені заяви відповідача ОСОБА_2 про відвід судді Лазаренка Анатолія Володимировича у цивільній справі № 678/1198/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис А. В. Лазаренко

Суддя: А. В. Лазаренко