Справа № 482/993/25
Номер провадження 2/482/776/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

25 червня 2025 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Кічули В.М., за участю секретаря судового засідання Алєксєєнко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кеш Ту Гоу» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 11.11.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 91828, який підписано шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), за яким ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 2000,00 грн., строком на 30 днів, із процентною ставкою 2,0% в день.

28.10.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, за яким до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кеш Ту Гоу» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до ОСОБА_1 за вказаним вище договором.

Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору, відповідачка не виконала взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим, станом на 13.01.2025 року, у неї перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 7200,00 грн., з яких 2000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту та 5200,00 грн. прострочена заборгованість за процентами, яку позивач просив суд стягнути з відповідачки разом із сумою судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у окремій заяві просив про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідачка, будучи належним чином, у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомленою про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань не подавала, правом надання відзиву не скористалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

11.11.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 91828, за умовами якого товариство з обмеженою відповідальністю «Займер» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 2000,00 грн. (п. 1.1 Договору); строком на 30 днів до 10.12.2019 року (п. 1.2 Договору); з процентною ставкою 730,0% річних від суми кредиту в розрахунку 2,0% на добу (п. 1.3 Договору); шляхом перерахування коштів на картку № НОМЕР_1 , яка вказана в частині 7 Договору «Реквізити та підписи сторін».

Вказаний договір, разом із додатком № 1 до Договору, що є графіком розрахунків та орієнтовною сукупною вартістю кредиту, підписано відповідачкою з використанням електронного підпису, шляхом використання одноразового ідентифікатора.

28.10.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, за яким до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кеш Ту Гоу» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до ОСОБА_1 за вказаним вище договором.

Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021, до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кеш Ту Гоу» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 91828.

Крім того факт отримання відповідачко кредитних коштів в сумі 2000,00 грн. також підтверджується випискою з особового рахунка за кредитним договором № 918228, довідкою про ідентифікацію ОСОБА_1 та листом товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі Онлайн» щодо успішної транзакції на суму 2000,00 грн., 11.11.2019 року, картка № НОМЕР_1 .

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір № 91828 від 11.11.2019 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи неналежне виконання відповідачкою зобов`язань за договором, позов в частині стягнення з відповідачки заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000,00 грн. підлягає задоволенню.

Проте, суд не погоджується з розрахунком суми відсотків, наданим позивачем, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Судом встановлено, що п. 1.2 Договору № 91828 визначено строк надання кредиту 30 днів, тобто до 10.12.2019 року.

Пунктом 1.3 Договору встановлено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730,0% річних від суми кредиту в розрахунку 2,0% на добу. Тип процентної ставки фіксована.

Відтак, нарахування передбачених договором процентів можливе лише до 10.12.2019 року.

Пункт 2.3 Договору не передбачає розміру відсотків, які повинні нараховуватися в разі прострочення сплати кредиту.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право первісного кредитора та позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припинилося після спливу визначеного договором строку надання кредиту, тобто після 10.12.2019 року, а тому з 10.12.2019 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти за договором позики, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 1200,00 грн. за період з 11.11.2019 року по 10.12.2019 року (2000,00 грн. (сума кредиту) х 2,0% (процентна ставка) : 100% = 40,0 грн. х 30 днів (строк кредитування) = 1200,00 грн.).

При цьому судом враховано, що позовна заява не містить інформації про продовження визначеного у кредитному договорі 30-ти денного строку кредитування, який у відповідності до п. 3.3.3. договору міг бути продовженим лише за умови оплати не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, позичальником в повному обсязі нарахованих процентів по кредиту.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

10 червня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/479/18, дійшов висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У іншій постанові у справі № 922/3812/19 від 09 грудня 2021 року Верховний Суд зробив висновок, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 07 листопада 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Надаючи оцінку витратам по окремим позиціям у звіті про надання правової допомоги суд звертає у вагу на наступне.

29.12.2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кеш Ту Гоу» та адвокат Пархомчук Сергій Валерійович уклали договір про надання правової допомог, а також 27.12.2024 року уклали додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, якою продовжили строк дії вказаного договору.

Відповідно до акту про отримання правової допомоги від 24.06.2025 року, вартість послуг наданих адвокатом ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» у справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором № 91828 складає 10500,00 грн., з яких зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, вартістю 2000,00 грн., складення та подання до суду позовної заяви , моніторинг, аналіз судової практики, вартістю 5000,00 грн., інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «ЄДРСР» щодо процесуального статусу судової справи, вартістю 3000,00 грн., канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправки поштової кореспонденції, вартістю 500,00 грн.

Враховуючи типовість для позивача та його представника поданого позову і наданих до суду доказів, суд приходить до висновку, що заявлені витрати на правничу допомогу є не співрозмірними зі складністю справи, витраченим адвокатом часом та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд приходить до висновку що заява про компенсацію судових витрат підлягає задоволенню частково на суму 4000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1076,51 грн. судового збору, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог (44,44%).

Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 280-289 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кеш Ту Гоу» () заборгованість за договором № про надання фінансового кредиту № 91828 від 11.11.2019 року, яка станом на 13.01.2025 року становить 3200,00 (три тисячі двісті) грн., з яких 2000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту та 1200,00 грн. прострочена заборгованість за процентами.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кеш Ту Гоу» () 1076,51 (одна тисяча сімдесят шість гривень 51 копійка) грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Кеш Ту Гоу» () 4000,00 (чотири тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

Головуючий суддя В.М. Кічула