Справа № 524/1098/24
Провадження №2/524/111/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого - судді Рибалки Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Панченко А.О.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

До суду із вищенаведеним позовом звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтована тим, що з 09.02.1996 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Під час перебування в шлюбі, згідно з договором купівлі-продажу 28 квітня 1997 року, сторонами набутий у власність будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на цей будинок зареєстроване за ОСОБА_2 . Будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :08:002:0083, загальною площею 0,0478 га, яка на праві власності належить її чоловіку ОСОБА_2 . Дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуте у шлюбі.

Сторони не досягли згоди щодо реального поділу спільної сумісної власності будинку та земельної ділянки, спільно користуватися майном не можуть, тому позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :08:002:0083, за тією ж адресою та стягнути з неї на користь відповідача ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1 061 000,00 грн. в якості компенсації вартості 1/2 частини житлового будинок з господарськими будівлями та 1/2 частини земельної ділянки за вищенаведеною адресою.

Ухвалою судді від 07.02.2024 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.09.2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Гусач С.Ю. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Кот А.А. проти задоволення позовних вимог не заперечували, про що надали суду заяву, просили розгляд справи проводити без їх участі. Відповідач надав письмову згоду на отримання від позивачки грошової компенсації вартості частини спільного майна та припинення права власності на неї.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, з огляду на таке.

Судом установлено, що з 09.02.1996 позивачка ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 09.02.1996.

За час перебування в шлюбі сторонами набутий житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу 28.04.1997, право власності на який зареєстроване 24.11.2008 за відповідачем (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.01.2024).

Наведений житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :08:002:0083, загальною площею 0,0478 га, яка на праві власності зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 (державний акт на право власності на земельну ділянку від 29.10.2003).

Згідно зі звітом про оцінку майна від 26.01.2024, складеним ТОВ «ЕКСПРО ОЦІНКА» вартість буд. АДРЕСА_1 , складає 2 022 000,00 грн. Згідно зі звітом від 26.01.2024 про експертну грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий номер :08:002:0083, складеним ТОВ «ОФІС З ОЦІНКИ НЕРУХОМОГО МАЙНА», на якій розташований вищенаведений будинок, вартість земельної ділянки складає 100 000,00 грн.

Вищенаведене майно є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки у ній є рівними, так як це майно набуте у власність сторонами під час шлюбу, хоча й право власності на майно зареєстроване за відповідачем.

Оскільки сторони не досягли згоди щодо поділу будинку та земельної ділянки в натурі та не можуть спільно користуватися цим майном, позивачка просить в порядку поділу майна подружжя припинити право власності відповідача на частину будинку і частину земельної ділянки, визнати право власності на це майно за нею та стягнути з неї компенсацію їх вартості у розмірі 1 061 000,00 на користь відповідача.

Відповідач не заперечує проти припинення його права на частку майна подружжя та отримання компенсації її вартості.

Згідно із заявою ОСОБА_2 від 08.04.2025, посвідченою приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Варивода В.В., зареєстрована в реєстрі за № 1970, відповідач отримав від позивачки ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1 061 000,00 грн. в якості компенсації вартості частини вищенаведених будинку та частини земельної ділянки.

Пунктом 3 ч.1 ст.57, ст.60 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Майно,набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 70, ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, з окрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23, 25, 30 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК 435-15, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Конструкція статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вищенаведене спірне нерухоме майно житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, згідно із законом є спільною сумісною власністю подружжя сторін у справі і їх частки у праві власності на це майно є рівними (по частині). Дана презумпція встановлена законом та відповідачем у ході розгляду справи не спростована.

Відповідач надав письмову згоду на припинення його права на частину в спільній власності подружжя на вищенаведене майно та отримання компенсації її вартості (а.с.101).

У ході розгляду справи така компенсація вартості частини майна сплачена позивачкою на користь відповідача, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою про отримання грошових коштів (а.с. 100).

Суд ураховує, що поділ вищенаведеного майна в натурі не можливий без втрати його основної функції, зокрема, у разі реального поділу будинку на кімнати, що не мають самостійних виходів та комунікацій, та без значного зниження вартості частин порівняно з цілою річчю, що свідчить про те, що такий поділ є недоцільним і неприйнятним для сторін. Отже відповідне майно характеризується ознаками неподільності.

Ураховуючи зазначене, суд уважає, що позивачкою доведено, що вищенаведене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, яке належить сторонам у рівних частинах - по кожному, та вважає за можливе в порядку поділу майна подружжя, ураховуючи згоду відповідача на припинення права на частку в спільному майні та отримання ним компенсації вартості його частки, а також неможливість поділу цього майна в натурі без втрати його основної функції та без значного зниження вартості частин порівняно з цілою річчю, неможливість спільного його використання, визнати за позивачкою право власності на таке майно.

В частині вимог про стягнення на користь відповідача грошової компенсації вартості частки спільного майна подружжя суд вважає за необхідне відмовити, оскільки така компенсація вже сплачена позивачкою на користь відповідача до ухвалення судом рішення у цій справі.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору в розмірі 15 140 00 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку поділу майна подружжя, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку поділу майна подружжя, право власності на земельну ділянку кадастровий номер :08:002:0083, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 15 140,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний тест рішення суду складений 18.06.2025.

Суддя Ю.В. Рибалка