Справа № 577/1127/25-ц
Провадження № 2-з/761/228/2025
У Х В А Л А

Іменем України

20 червня 2025 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.,

при секретарі: Путрі Д.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Міністерства закордонних справ України, Національної сервісної служби України, Міністерства юстиції України, Національної поліції України про уточнення місця знаходження малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 03.03.2025 року звернулися до Конотопського міськрайонного суду Сумської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до Міністерства закордонних справ України, Національної сервісної служби України, Міністерства юстиції України, Національної поліції України про уточнення місця знаходження малолітніх дітей та прохають суд застосувати заходи забезпечення позову у вказаній справі до її розгляду по суті шляхом зобов`язання Міністерства закордонних справ України, Національної сервісної служби України, Міністерства юстиції України, Національної поліції України:

-негайно встановити місце знаходження незаконного переміщених від батьків та утримуваних дітей ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , країна Естонія; ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , країна Німеччина; ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , країна Австрія; ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , країна Австрія; ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , країна Німеччина;

-забезпечити щоденну можливість телекомунікаційного зв`язку із кожною дитиною тривалістю не менше однієї години;

- організувати безперешкодні особисті зустрічі з кожною дитиною не рідше одного разу на три дні;

- забезпечити право батьків на безпосередню участь у вихованні їх дітей.

Вимоги заяви обгрунтовані тим, що заявники мають намір звернутися до суду із позовною заявою про повернення дітей.

Як зазначено в заяві, до ухвалення рішення по суті справи, а саме до прийняття рішення про повернення дітей, необхідно зобов?язати відповідачів негайно встановити точне місцезнаходження незаконно переміщених від батьків утримуваних іншими особами дітей; забезпечи щоденну можливість телекомунікаційного зв?язку із кожною дитиною тривалістю не менше однієї години; організувати безперешкодні особисті зустрічі з кожною дитиною не рідше одног оразу на три дні; забезпечити право батьків на безпосередню участь у вихованні.

Заявники вважають, що до вирішення спору щодо повернення дітей по суті, забезпечення позову в цій справі запобігатиме подальшому неконтрольованому переміщенню (зникненню) дітей, допоможе уникнути стресової ситуації для дітей, тобто є найкращим в інтересах дитини, а також забезпечує ефективне виконання можливого судового рішення без утруднень.

Як вбачається із заяви, дитина ОСОБА_7 - малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був викрадений на території України та злочинним шляхом переміщався до Естонії, Німеччини, російської федерації і знову до Естонії. За свідченнями очевидців та офіційними висновками, дитині завдаються фізичні каліцтва, психологічні травми, присутнє сексуальне насильство. Дитина позбавлена доступу до освіти. Судові рішення не виконуються. Владою Естонії не дозволено скасовувати добровільний статус тимчасового захисту для дитини. Поліцією та соціальними працівниками на батька були здійснені невдалі спроби нападу, затримання та депортації, у тому числі із застосуванням зброї. Точне місцезнаходження дитини невідоме. Батькові відмовляють у можливості будь-якого спілкування з дитиною, участі у вихованні, вся інформація про дитину приховується. Такі умови унеможливлюють збереження мови, культури та емоційного зв?язку між дитиною та батьком.

Онук ОСОБА_3 - малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , був викрадений та переміщається між землями у Німеччині. Лише 08.11.2024 року було надано можливість короткого контакту з дитиною, під час якої з?ясувалося, що дитина забула мову, не відвідувала дитячий садок, не оформлена та не відвідує школу, позбавлена повноцінного харчування. Місцезнаходження дитини невідоме. Бабусі, та матері відмовляють у можливості особистого спілкування з дитиною, участі у вихованні, вся інформація про дитину приховується. Такі умови унеможливлюють збереженню мови, культури та емоційного зв?язку між дитиною та сім?єю.

Дитина ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , був вилучений співробітниками поліції та соціальної служби Австрії, коли мати приїхала до соціального будинку тимчасового проживання, який закривався, щоб забрати свої речі. Соціальна працівниця ОСОБА_10 (громадянка російської федерації), у той час, коли мати збирала речі, звернулася до правоохоронних органів, повідомивши недостовірні дані про те, що мати нібито спить, а малолітня дитина (1 рік і 9 місяців) гола бігає по коридорах і просить води. Записи з відеокамер та свідчення очевидців не були взяті до уваги, і дитину насильно вилучили та відвезли в невідомому напрямку. При цьому дитині були завдані пошкодження шкіри. Соціальна служба звернулася до суду і, базуючись виключно на свідченнях своєї працівниці, стала опікуном дитини, скасувала статус тимчасового захисту. У судових матеріалах зазначені недостовірні дані дитини, неіснуюча прописка та інші сфальсифіковані відомості. Батьків про судове засідання не повідомили. На якій підставі зараз дитина перебуває в ЄС - невідомо. Місцезнаходження дитини невідоме. Батькам відмовляють у можливості спілкування з дитиною, участі у вихованні, вся інформація про дитину приховується. Такі умови унеможливлюють збереження мови, культури та емоційного зв?язку з дитиною.

Дитина позивача ОСОБА_1 - малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , був вилучений співробітниками поліції та соціальної служби ОСОБА_11 (Німеччина). Дитину та матір запросили на розмову до центру матері й дитини. Було сказано що «зараз поспілкуємося, і ви підете додому, потрібно трохи почекати». Після цього викликали поліцію і без жодних пояснень матір вивели з будівлі із застосуванням сили як до злочинця, та з нанесенням тілесних ушкоджень, Після цього дитина зникла і її місцезнаходження невідомо. Матері відмовляють у можливості спілкування з дитиною, участі у вихованні, вся інформація про дитину приховується, усі звернення та запити ігноруються. Такі умови унеможливлюють збереження мови, культури та емоційного зв?язку з дитиною.

Заявники зазначають, що проблема з незаконним відібранням дітей у країнах ЄС є загальновідомою, неодноразово висвітлювалась по телебаченню, зокрема, за висловлюванням першої леді України ОСОБА_12 , державний курс України має протидіяти таким явищам Отже, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання судового рішення, а також унеможливити ефективний захист або відновлення порушених прав Позивачів та їхніх дітей. Запропоновані заході забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами та відповідають, найкращим інтересам дітей.

Ухвалою Конотопського районного суду Сумської області від 05.03.2025 року заяву направлено за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва.

В подальшому, ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 22.04.2025 року заява направлена за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва.

12.06.2025 року заява надійшла за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2025 року заява надійшла в провадження судді Притули Н.Г.

Вивчивши матеріали заяви, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви, за наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_10 в м.Києві та його батьками є: ОСОБА_13 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_11 в м.Миколаєві та його батьками є: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

ОСОБА_6 , народився ІНФОРМАЦІЯ_12 в м.Харків та його батьками є: ОСОБА_16 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_13 в м.Києві та його батьками є: ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Матеріали заяви не містять інформації про дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_14 . Крім того, як вбачається, матеріали не містять доказів, що заявники мають право звертатись до суду в інтересах зазначеної дитини.

У відповідності із ст. 149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходів по забезпеченню позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Стаття 150 ЦПК України, передбачає, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Статтею 150 ч. 3 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заявники не надали суду будь-яких доказів щодо виїзду дітей за межі території України та на підтвердження обставин, зазначених у заяві.

За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Заявники не надали суду доказів що рішеннями судів вирішено питання про визначення місця проживання дітей. Так само суду не було надано доказів щодо місця проживання заявників, та батьків дітей, враховуючи що в заяві вказано про їх проживання за межами території України.

Заявниками не зазначено будь-яких доказів, які б свідчили про істотну зміну умов проживання дітей, зокрема про неможливість проживання дитини з матір`ю/батьком.

В той же час відповідачами у справі визначені відповідні органи України: Міністерство закордонних справ України, Національна сервісна служба України, Міністерство юстиції України, Національна поліція України.

Заявники не посилались на норми діючого законодавства України згідно з яким на Міністерство закордонних справ України, Національну сервісну службу України, Міністерство юстиції України, Національну поліцію України покладаються обов`язки по уточненню місця знаходження малолітніх дітей на території іншої держави.

На думку суду вказані заявниками заходи не є заходами забезпечення майбутнього позову про повернення дітей.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що позивачі не надали доказів, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або останнє не матиме ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони мають намір звернутись до суду, заява обґрунтована припущеннями, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви у зв`язку із її необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Міністерства закордонних справ України, Національної сервісної служби України, Міністерства юстиції України, Національної поліції України про уточнення місця знаходження малолітніх дітей - відхилити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя: Н.Г.Притула