УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №712/6274/25

Провадження №2-з/712/40/25

18.06.2025 м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участю: секретаря судового засідання Шевченко О.П.,

представника позивача адвоката Кулика О.І.,

представника відповідача Вельченко М.В.,

представника третьої особи Черкаської міської ради Коломієць Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Черкаси заяву представника ОСОБА_1 адвоката Кулика Олега Ігоровича про застосування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Черкаська міська рада, Державний реєстратор виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопа Богдан Анатолійович, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Фіщук Сергій Олексійович, Державний реєстратор виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенко Тарас Олександрович, ОСОБА_2 , Державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ткаченко Анастасія Анатоліївна про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: Черкаська міська рада, Державний реєстратор виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопа Богдан Анатолійович, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Фіщук Сергій Олексійович, Державний реєстратор виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенко Тарас Олександрович, ОСОБА_2 , Державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ткаченко Анастасія Анатоліївна про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Одночасно із зверненням з позовом до суду представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якому просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Черкаській міській раді, включно з усіма її структурними підрозділами, вчиняти будь-які дії щодо знесення чи демонтажу об`єкту нерухомості, що знаходяться у АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Подана заява мотивована тим, що позивач на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28.12.20169, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О., зареєстрованого в реєстрі за №5944 придбав у ОСОБА_2 нежитлове приміщення, загальною площею 61.5 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з п. 1.4. вказаного договору Продавець ствердив, що на момент укладення договору об?єкт нерухомості не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, воно не заставлено, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами. Треті особи не мають прав на об?єкт. Відповідно до п. 1.5. цього договору купівлі-продажу продавець ОСОБА_2 гарантував, що самовільних переобладнань, перепланувань, добудов, перебудов, реконструкцій щодо відчужуваного нежитлового приміщення не здійснювалось, а також, що технічні характеристики нерухомого майна фактично відповідають зазначеним у технічному паспорті. Як зазначено у заяві про забезпечення позову, з огляду на наведене ОСОБА_1 став добросовісним набувачем і власником нежитлового приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Водночас, як у подальшому ОСОБА_1 стало відомо, наказом Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 22.03.2024 № 812/5 скаргу Черкаської міської ради від 31.01.2024 № 06-117/24 задоволено: визнано прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення від 19.12.2016 № 33005473, від 20.12.2016 № 33034847, від 26.12.2016 № 33177887, від 27.12.2016 № 33207729 державного реєстратора Виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопи Богдана Анатолійовича, визнано прийнятим з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення від 28.12.2016 № 33246383 приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Фіщука Сергія Олексійовича, визнано прийнятим з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення від 27.01.2021 № 56321728 державного реєстратора Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенка Тараса Олександровича. Як зазначено у заяві про забезпечення позову підставою для прийняття наказу стала скарга Черкаської міської ради, яка була підтримана Висновком Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб?єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції від 12.03.2024. Також у заяві про забезпечення позову вказано, що на сьогодні існують об?єктивні ризики того, що третя особа Черкаська міська рада може вчинити дії, пов?язані знесенням (демонтажем) об?єкту нерухомості, отже застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, а без їх застосування інтереси позивача будуть порушені. Зокрема, Черкаська міська рада уже вчиняла дії, що свідчать про невизнання права власності на спірний об?єкт. Так, 07.04.2025 головним спеціалістом відділу інспектування управління інспектування Черкаської міської ради Панченком Віталієм Романовичем видано припис № 02-95 за результатами проведеної перевірки благоустрою міста Черкаси, а саме: законності розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності по АДРЕСА_2 . Цим приписом встановлено факт розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності без паспорту прив?язки ТС, виданого управлінням планування та архітектури та містобудування Черкаської міської ради, що є порушенням п.8.4.1. Правил благоустрою міста Черкаси, затверджених рішенням Черкаської міської ради від 28.09.2023 № 47-14. Крім того, як зазначено у заяві про забезпечення позову, 07.04.2025 головним спеціалістом відділу інспектування управління інспектування Черкаської міської ради Панченком Віталієм Романовичем видано, фактично аналогічний за змістом припис № 02-96 за результатами проведеної перевірки благоустрою міста Черкаси, а саме: законності розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності по АДРЕСА_2 . Цим приписом встановлено факт розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності без паспорту прив?язки ТС, виданого управлінням планування та архітектури та містобудування Черкаської міської ради, що є порушенням п. 8.4.1. Правил благоустрою міста Черкаси, затверджених рішенням Черкаської міської ради від 28.09.2023 № 47-14. Обидва приписи стосуються спірного об?єкта, та відповідно до обох приписів необхідно надати до управління інспектування Черкаської міської ради дозвільні документи на право встановлення ТС, а у разі їх відсутності провести демонтаж самостійно. Обома приписами Черкаської міської ради встановлено факти порушення п. 8.4.1. Правил благоустрою міста Черкаси, затверджених рішенням Черкаської міської ради від 28.09.2023 № 47-14. Представник позивача стверджує, що, як вбачається з п. 8.4.1., цей пункт стосується розміщення тимчасових споруд (далі ТС) торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності. Цим пунктом передбачено, що встановлення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється на підставі та відповідно до паспорта прив?язки ТС, виданого управлінням планування та архітектури департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради. Відхилення від паспорта прив?язки ТС не допускається. Відхилення від паспорта прив?язки ТС є підставою для його анулювання управлінням планування та архітектури департаменту архітектури та містобудування. Виконання благоустрою при розміщенні та експлуатації ТС є обов?язковим. Розміщення ТС самовільно (без паспорту прив?язки ТС) забороняється. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив?язки, самовільного встановлення тимчасової споруди, така ТС підлягає демонтажу. Як зазначено у заяві про забезпечення позову, сторона позивача наполягає, що припис Черкаської міської ради № 02-95 від 07.04.2025, а також припис Черкаської міської ради № 02-96 від 07.04.2025 порушують його права та законні інтереси, адже він є добросовісним набувачем об?єкта нерухомості, який не є тимчасовою спорудою, про що було повідомлено Черкаську міську раду листом-відповіддю від 11 квітня 2025 року. Щоправда, Управління інспектування Черкаської міської ради не отримало листа-відповіді за закінченням терміну зберігання (трекінг укрпошти 625), тому представником ОСОБА_1 продубльовано відповідь на електронну пошту та направлено лист-відповідь повторно засобами поштового зв?язку. Така поведінка Черкаської міської ради, на думку представника позивача, свідчить про ризики, що об?єкт нерухомості може бути демонтований, що обґрунтовує потребу в забезпеченні позову. При цьому, види забезпечення позову, відповідають позовним вимогам. Разом з тим застосування такого заходу забезпечення позову призведе до менших негативних наслідків у порівнянні з тими, які настануть, якщо відповідний захід не буде вжитий судом.

Ухвалою суду від 03.06.2025 заяву про застосування заходів забезпечення позову призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

Заперечуючи проти задоволення заяви про забезпечення позову, 06.06.2025 представником третьої особи Черкаської міської ради надано до суду письмові заперечення, в яких зазначено, що Черкаська міська рада є власником земельної ділянки, на якій розташоване спірний об`єкт. Як зазначено у відзиві на заяву про забезпечення позову позивачем не надано документів на підтвердження реєстрації права власності чи оренди за ним на земельну ділянку під його майном. Таким чином, законні правові підстави зайняття зазначеної земельної ділянки відсутні. Позивачем не доведено і матеріали справи не підтверджують наявності у спірного об`єкта статусу нерухомого майна до моменту державної реєстрації. Об`єкту не надавалося ні містобудівних умов та обмежень (будівельного паспорту), ні дозвільних документів на здійснення будівництва, ні земельної ділянки під забудову. Спірне нежитлове приміщення встановлене за відсутності дозвільних документів, земельна ділянка для його будівництва не виділялась, тому воно має статус самочинного будівництва. Права власності у позивача на об`єкт загальною площею 89,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 не виникло. Тому у разі невжиття заходів забезпечення позову права позивача не можуть бути порушені. Також у відзиві на заяву про забезпечення позову вказано, що належного обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову у своїй заяві позивач не наводить. Позивач не надав жодних належних доказів, які б свідчили про наявність реальних імовірних ризиків істотного ускладнення чи невиконання майбутнього рішення суду або про істотне ускладнення ефективного захисту його прав у разі задоволення позову. Предметом позову є оскарження наказу Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 22.03.2024 №812/5, тобто нематеріально-правова вимога позивача. Рішення суду за такими позовами не потребують виконання. Їх значення полягає у констатації факту правомірності оскаржуваного рішення і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування. Тому у справі за таким позовом не може бути ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду. Отже і заходів забезпечення позову вони не потребують. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2019 по справі №826/13306/18, та у постанові від 17.12.2019 у справі 925/657/19. Позов стосується лише визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 22.03.2024 №812/5, а не спору щодо права власності на нерухоме майно. Також у відзиві на заяву про забезпечення позову вказано, що заявник просить застосувати заходи забезпечення позову, які не є співрозмірними із заявленим ним же предметом спору. Щодо посилання сторони позивача на те, що у разі прийняття судом рішення на користь позивача, останньому доведеться докласти значних зусиль для того, щоб ефективно поновити порушені права, зазначено, що розміщення тимчасових споруд не передбачає влаштування фундаменту, а характер тимчасовості передбачає, що примусовий демонтаж може відбуватись шляхом переміщення останніх в будь-яке інше місце для подальшого зберігання, що не впливає на цінність відповідного майна. Саме лише твердження позивача про можливе ускладнення у майбутньому виконання рішення суду не може бути визнано судом достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення у спірних правовідносинах, оскільки є суб`єктивним судженням, без зазначення існуючої очевидної небезпеки заподіяння шкоди останньому. Також у відзиві на заяву про забезпечення позову вказано, що заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Черкаській міській раді та її структурним підрозділам вчиняти будь-які дії щодо знесення чи демонтажу об`єкта по АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду у справі. Однак така вимога заявлена у межах позову про оскарження наказу Міністерства юстиції України №812/5 від 22.03.2024, яким задоволено скаргу у сфері державної реєстрації, тобто позов пред`явлено навіть не до Черкаської міської ради. Позов у даній справі є немайновим, і його предметом є перевірка законності дій органу публічної влади (Мін`юсту) у межах розгляду скарги у сфері держреєстрації, а не спір про право чи володіння майном або усунення загрози його знищення. Позовні вимоги жодним чином не стосуються правомірності знесення об`єкта, не містять вимог про визнання права власності на нього, не спрямовані на усунення порушень у сфері благоустрою або містобудівної діяльності. Відповідно, позивач намагається поза межами предмету позову заборонити органу місцевого самоврядування виконувати власні повноваження. Заявлений спосіб забезпечення має ознаки превентивної заборони на законну діяльність органу місцевого самоврядування щодо контролю за дотриманням законодавства у сфері благоустрою та містобудування, і не має жодного процесуального чи правового зв`язку з вимогою про скасування наказу Мін`юсту. Таким чином, це є порушенням принципу співмірності, закріпленого в ч. 3 ст. 150 ЦПК України, який вимагає, аби заявлені заходи забезпечення були співмірними із заявленими позивачем вимогами. Щодо неможливості виконання заявлених заходів забезпечення позову у відзиві на заяву про забезпечення позову вказано, що позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони Черкаській міській раді, включно з усіма її структурними підрозділами, вчиняти будь-які дії щодо знесення чи демонтажу об`єкта нерухомості, що знаходиться у АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі. У системі органів місцевого самоврядування Черкаської міської ради не існує суб`єкта з назвою «структурні підрозділи Черкаської міської ради». Таким чином, поширення заборони на абстрактно названий суб`єкт («всі структурні підрозділи») є невизначеним, а отже не підлягає виконанню. Крім того відповідно до пункту 8.8.1. Правил благоустрою міста Черкаси, затверджених рішенням Черкаської міської ради від 28.09.2023 № 47-14 (далі Правила благоустрою) положення Порядку демонтажу малих архітектурних форм, тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, гаражів, рекламних засобів, вивісок, а також інших об`єктів, які розміщені на території міста без відповідного дозволу розповсюджуються на випадки виявлення та демонтажу малих архітектурних форм, тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, гаражів, рекламних засобів, вивісок, а також інших об`єктів, які розміщені на території міста Черкаси без відповідного дозволу (далі об`єкти). Уповноваженим органом з питань виявлення та демонтажу незаконно розміщених об`єктів (далі уповноважений орган) є управління інспектування Черкаської міської ради. Згідно з пунктом 8.8.3. Правил благоустрою у разі нез`явлення власника/користувача до уповноваженого органу протягом вказаного у приписі терміну, ненадання дозвільних документів та непроведення добровільного демонтажу об`єкта (крім рекламних засобів), примірник припису та матеріали фотофіксації уповноваженим органом подаються на розгляд Робочої групи з демонтажу незаконно розміщених об`єктів на території міста Черкаси (далі Робоча група), склад якої визначається та затверджується рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради. На підставі акта робочої групи готується проєкт рішення виконавчого комітету про демонтаж об`єкта, який виноситься на розгляд виконавчого комітету Черкаської міської ради. Отже, сама міська рада як орган місцевого самоврядування, не вчиняє жодних дій з приводу «знесення чи демонтажу», таким чином заходи забезпечення позову про які просить позивач не підлягають виконання саме Черкаською міською радою, адже у повноваженим органом з питань виявлення та демонтажу незаконно розміщених об`єктів є управління інспектування Черкаської міської ради. Заборона вчиняти «будь-які дії щодо знесення або демонтажу» також є надмірно загальною, не має конкретного змісту і не дозволяє визначити, які саме дії забороняються, ким і за яких обставин. Формулювання заявника не дозволяє з достатнім ступенем визначеності встановити, на кого покладаються обмеження, в чому саме вони полягають, яким чином і ким можуть бути реалізовані.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на застосуванні заходів забезпечення позову, з підстав зазначених у заяві про забезпечення позову. Також представник позивача вказав, що трактування спірного об`єкта як тимчасової споруди несе ризики можливого вчинення дій щодо його демонтажу.

Представник відповідача проти задоволення заяви категорично заперечувала проти задоволення заяви, вказавши, що заявлений спосіб забезпечення позову не узгоджується з підставами та предметом спору у даній справі. Також представник відповідача зазначила, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження обставин, яким обґрунтовуються доводи сторони позивача про необхідність застосування заходів забезпечення позову, а у заяві про забезпечення позову наведено лише припущення щодо можливих наслідків.

Представник третьої особи Черкаської міської ради також категорично заперечувала проти задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на підстави, зазначені у відзиві. Також представник Черкаської міської ради вказала, що стороною позивача не надано доказів про існування реальних ризиків, у разі задоволення позову. Крім того представник Черкаської міської ради зазначила, що спірне нерухоме майно не має фундаменту, тому у разі його демонтажу, тимчасова споруда буде перенесена на інше місце. Тобто демонтаж спірного об`єкта не призведе до його повного знищення. Також представник Черкаської міської ради стверджувала, що Черкаська міська рада до суду із позовом щодо знесення як самочинного спірного об`єкта не зверталась.

Заслухавши пояснення представників сторін, та представника третьої особи Черкаської міської ради, враховуючи підстави та предмет спору, вирішуючи заяву про забезпечення позову у даній справі, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З системного аналізу положень ст. 150-153 ЦПК України вбачається, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

При цьому, системний аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації завданням цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року № 753/22860/17, провадження № 14 88цс20).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц, провадження № 61-38692св18.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками внаслідок невжиття цих заходів.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При вирішенні даної заяви про забезпечення позову, суд зауважує, що звертаючись з позовом до суду про скасування рішень про скасування державної реєстрації речових прав на об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 стороною позивача також заявлено заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити Черкаській міській раді вчиняти дії щодо його знесення чи демонтажу.

Однак, враховуючи, що станом на день вирішення заяви про забезпечення позову, відсутні докази того, що спірний об`єкт нерухомого майна не є самочинним будівництвом, та доказів дійсної і реальної загрози невиконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову стороною позивача суду не названо та не надано, тому у випадку задоволення заяви про забезпечення позову суд фактично передчасно вирішить питання майбутніх позовних вимог по суті, що є недопустимим та суперечить нормам цивільно процесуального законодавства.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити повністю.

Керуючись ст. 149-153, 157, 258-261, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали складено 23.06.2025.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська