Справа № 766/1720/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

28.05.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.,

за участі секретаря Сивкович О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсон в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 в особі адвоката Найченко Олександра Євгеновича звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 152408,23 грн, з яких: вартість матеріального збитку у розмірі 149928,23 грн., витрати за проведення дослідження у розмірі 2480 грн. та витрати по сплаченому судовому збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, 10.09.2020 року о 11-47 год. в м. Херсон перехрестя вул. І.Кулика та вул. Ладичука водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом HYUNDAI I30 державний номер НОМЕР_1 , порушив правила проїзду перехресть, при повороті ліворуч не пропустив автомобіль Peugeot 3008 державний номер НОМЕР_2 , що рухався у зустрічному напрямку прямо і змусив водія різко гальмувати та змінити свій напрямок руху, щоб уникнути зіткнення, чим створив аварійну обстановку, своїми діями порушив вимоги п.16.6 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст. 122 КУПАП. В ході дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Peugeot 3008 державний номер НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.03.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди залишено без руху та надано час на усунення недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.03.2024 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом відповідно до вимог ч.8 ст.187 ЦПК України.

Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст. 223 та ст. ст.280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2ст. 247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Як встановлено судом, 10.09.2020 року о 11-47 год. в м. Херсон перехрестя вул. І.Кулика та вул. Ладичука водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом HYUNDAI I30 державний номер НОМЕР_1 , порушив правила проїзду перехресть, при повороті ліворуч не пропустив автомобіль Peugeot 3008 державний номер НОМЕР_2 , що рухався у зустрічному напрямку прямо і змусив водія різко гальмувати та змінити свій напрямок руху, щоб уникнути зіткнення, чим створив аварійну обстановку, своїми діями порушив вимоги п.16.6 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.05.2021 року справа № 766/14275/21 про адміністративне правопорушення передбачене частиною 4 статті 122 КпАП України щодо водія ОСОБА_2 , закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положеннями ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 27.05.2021 року справа № 766/14275/21, яка набрала законної сили, приймаючи рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 122 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, суд в мотивувальній частині постанови послався на висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № №21-21/1638 від 26.03.2021 року, відповідно до якого дії водіїв автомобілів Hyundai I30 та Peugeot 3008 в умовах події регламентувалися вимогами п. 8.7.3 «ґ» ПДР, які забороняли ним виїзд на перехрестя на жовтий для них сигнал світлофора. Водії автомобілів Hyundai I30 та Peugeot 3008, мали технічну можливість в умовах події належним виконанням вимог п. 8.7.3 «ґ» ПДР виключити виїзд на перехрестя при жовтому сигналі світлофора й тим самим запобігти пригоді. Наявність в обох водіїв автомобіля Hyundai I30 та Peugeot 3008, технічної можливості належним виконанням вимог пункту 8.7.3 «ґ» ПДР уникнути пригоди означає, що фактичні дії саме їх обох, які не відповідали вимогам указаного пункту, з експертної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП.

При цьому, постановою Херсонського міського суду від 29.04.2021 року у справі № 766/14266/20, яка була змінена постановою Херсонського апеляційного суду від 29.06.2021 та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, в постанові чітко зазначено та визнано доведеним не тільки порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а і те, що правопорушення скоєно саме ОСОБА_2 . Саме по собі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні ДТП.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з частиною 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вказані вище обставини доказуванню не підлягають.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як наслідок, ОСОБА_2 як водій, який в момент ДТП керував ним, несе відповідальність за завдану джерелом підвищеної небезпеки матеріальну шкоду.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № ЕР.200968457.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми Закону.

Згідно ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

У п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

При цьому зазначений у п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Як вбачається з спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України ).

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Зі змісту поданого позову, а також наданих стороною позивача доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог вбачається, що позивач, в досудовому порядку не звертався саме до відповідача - страховика, з заявою про виплату суми страхового відшкодування, та відповідачем в досудовому порядку не було відмовлено позивачу у виплаті суми страхового відшкодування.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно зі ст. 3 якого обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто положення цього закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018р. у справі № 755/18006/15-ц, вирішуючи виключну правову проблему щодо абсолютного права потерпілого на отримання відшкодування від винуватця або його страховика, відступила від раніше викладених висновків Верховного Суду України та зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (п.69,73-74).

Така ж правова позиція щодо виключної відповідальності страховика в межах суми страхового відшкодування замість завдавача шкоди, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 р. у справі № 760/15471/15-ц.

Отже, Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

За таких обставин, враховуючи те, що позивач не надав суду доказів сплати страховою компанією відповідача позивачу заподіяну йому шкоду, та доказів того, що після сплати заподіяної шкоди страховою компанією, залишилася несплачена різниця між сумою виплаченого страховиком відповідача страхового відшкодування та розміром шкоди, яка має бути покрита страховиком за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу, заявлених до ОСОБА_2 , чия цивільно-правова відповідальність на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищенаведені правові позиції Верховного Суду, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, з відповідача не підлягають стягненню понесенні стороною позивача судові витрати.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141,247, 258, 259, 263-266, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. ст. 15, 16, 1166, 1187, 1188 ЦК України; ст. ст. 22, 26-1, 29, 30, 32, 34-37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.05.2025 року.

Суддя Я.В. Шестакова