ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 624/442/24
Номер провадження 22-ц/818/1717/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника позивача адвоката Бендебері С. О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 26 листопада 2024 року в складі судді Богачової Т.В. по справі № 624/442/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Красноградський відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Красноградський відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини.

Позов мотивовано тим, що з 12 березня 2020 року по 15 червня 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , батьком якого він записаний.

На час зачаття дитини сторони не проживали разом, в шлюбі не перебували. Він познайомився з відповідачкою на початку 2019 року, проте у вересні 2019 року стосунки було розірвано. Напередодні свята Нового року 2020 року сторони відновили стосунки, проте ОСОБА_2 не повідомила, що була вже вагітна.

Вказував, що дитина не має з ним жодних візуальних ознак схожості, він не є її біологічним батьком.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив виключити відомості про його батьківство з актового запису № 02 від 17 липня 2020 року, складеного Виконавчим комітетом Бесарабівської сільської ради Кегичівського району Харківської області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 26 листопада 2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів відсутності кровного споріднення між ним та дитиною суду, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 04 січня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок експерта є необ`єктивним та недостовірним, суперечить інших доказам по справі, оскільки експертне дослідження проведено з порушенням вимог закону.

Вказував, що для проведення експертизи дитиною та відповідачкою були відібрані зразки слини, а не букального епітелію, що є різними біологічними матеріалами. Відбір зразків проводився самостійно відповідачкою та дитиною, що свідчить про введення в оману експерта.

Також, консультативним висновком Обласного медичного клінічного центру урології і нефрології ім. В.І. Шаповала підтверджено факт того, що позивач протягом багатьох років не мав і не міг мати дитину.

Зазначав, що неодноразово був введений в оману відповідачкою, яка не мала наміру створювати сім`ю, але уклала з ним шлюб будучи вагітною дитиною, біологічним батьком якої він не є.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 19 червня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_1 отримав 24 січня 2025 року (т. 1, а.с.236);

ОСОБА_2 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 26 січня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (том 1, а.с.238-239), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (том 1, а.с.234);

Красноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції отримано 21 січня 2025 року в електронному кабінеті (т. 1, а.с.233).

05 травня 2025 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі (т. 1, а.с.241).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Бендеберю С. О., яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 12 березня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірвано рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 15 червня 2023 року (а.с. 7-8).

Сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьком в свідоцтві про народження дитини вказаний ОСОБА_1 , матір`ю вказана ОСОБА_2 (а.с. 6).

Судовим наказом Кегичівського районного суду Харківської області від 13 листопада 2023 року по справі № 624/1024/23 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.17).

Відповідно до висновку експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 5783, складеному 23 серпня 2024 року за результатами судової мокулекулярно-генетичної експертизи, ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_2 . Ймовірність даної події щодо батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 складає 99,99999999% (а.с 66-71).

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, під час регулювання сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини 1 статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Частина 1 статті 122 СК України встановлює презумпцію шлюбного походження дитини, яка складається з двох частин: презумпції материнства дружини та презумпції батьківства чоловіка.

Згідно із презумпцією батьківства чоловіка, саме він є батьком дитини, народженої його дружиною. Презумпція батьківства чоловіка (шлюбного батьківства) поширюється на три групи дітей: 1) тих, які були зачаті і народжені в шлюбі; 2) тих, які були зачаті до шлюбу, але народжені в шлюбі; 3) тих, які були зачаті у шлюбі, але народжені після його припинення або визнання недійсним.

У частинах 1 та 3 статті 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 2 статті 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Згідно із частиною 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з імовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства» (рішення ЄСПЛ від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти російської федерації», заява № 3451/01, параграф 34).

Таким чином, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин 2, 3 статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановивши обставини справи та взявши до уваги, що ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складає не менше 99,9999%, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи позивача, що він не може бути батьком дитини, оскільки за станом здоров`я він не може мати дітей є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Довідки, долучені ОСОБА_1 до матеріалів справи не містять категоричних висновків про неможливість позивача мати дітей, а сам факт про звернення до лікаря не є беззаперечним обґрунтуванням наявності хвороб, що впливають на репродуктивну функцію.

Щодо заперечень ОСОБА_1 про невідповідність висновку експерту вимогам закону, то суд виходять з такого.

Відповідно частини 2 статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Згідно з Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). Комісійною є експертиза, яка проводиться двома чи більшою кількістю експертів, що мають кваліфікацію судового експерта за однією експертною спеціалізацією (фахівцями в одній галузі знань). Комісія експертів може утворюватися органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), або керівником експертної установи.

Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю, чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. В ухвалі (постанові) про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта. Комісійна експертиза призначається у випадках, коли є потреба провести дослідження за участю декількох експертів-фахівців у одній галузі знань.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 висновки експертизи не оскаржував, з клопотанням про проведення повторної експертизи не звертався ані в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, іншого висновку експерту у порядку статті 106 ЦПК України ним надано не було.

Верховний Суд неодноразово вказував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства (постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23); від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23).

Зважаючи, що батьківство позивача підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 23 серпня 2024 року, та враховуючи те, що дитина народжена у шлюбі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 23 червня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина