справа № 619/2316/23
провадження № 2-п/619/23/25
УХВАЛА

іменем України

24 червня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А.

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: АТ КБ «ПРИВАТБАНК»;

відповідач: ОСОБА_1 .

Суть питання, що вирішується ухвалою.

08 червня 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 13.03.2012 у розмірі 61 689,02 грн станом на 20.02.2023.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19 липня 2023 року позов задоволено повністю.

09 червня 2025 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Головченко Е.А. про поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та скасування заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 липня 2023 року.

20 червня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Головченко Е.А.

У судове засідання відповідач та її представник адвокат Головченко Е.А. не з`явилися, у поданих до суду через систему «Електронний суд» додаткових поясненнях по справі представник відповідача просила розглядати заяву про перегляд заочного рішення за відсутності ОСОБА_1 та її представника адвоката Головченко Е.А.

У судове засідання представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення повідомлення в його електронний кабінет, яке доставлено 18.06.2025. Причин неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається у судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд.

Суд дійшов висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (чч. 3, 4 ст. 284 ЦПК України).

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

Частину другу статті 126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у частині другій статті 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин. Крім того, формулу «крім випадків, передбачених цим Кодексом» потрібно розуміти так, що процесуальний закон може передбачати випадки, коли законодавець у певній нормі надав імперативну вказівку про те, що суд не має права залишати без розгляду заяву, подану з пропуском строку на її подачу.

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Отже, зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, навела такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Отже, відповідно до приписів статті 127 ЦПК України суд першої інстанції наділений повноваженнями залишити заяву про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом. Водночас суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті. Правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.

У пунктах 71, 76, 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 зазначено, що: «відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

З огляду на матеріали цивільної справи, 24 травня 2023 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду на 09 год 00 хв 21 червня 2023 року. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив у строк до 14 червня 2023 року.

Разом з тим, на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судом було направлено рекомендованою кореспонденцією судову повістку разом з копіями відповідних документів, яку отримано 01.06.2023.

20 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про відкладення розгляду справи для надання їй часу для укладення угоди з адвокатом, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 10 год 00 хв 19 липня 2023 року.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судова повістка ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 10 год 00 хв 19 липня 2023 року була вручена 29.06.2023.

Отже, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

За таких обставин, відповідач була повідомлена про дату судового засідання у встановленому законом порядку, що підтверджено наявними в матеріалах справи належними доказами, а отже була достеменно обізнана про існування в суді провадження у справі № 619/2316/23.

Разом з тим, у судове засідання 19 липня 2023 року відповідач ОСОБА_1 не з`явилася, причину неявки суду не повідомила. З поясненнями чи запереченнями (відзивом на позов) щодо позовних вимог відповідач до суду у визначений судом строк також не зверталася.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як установлено судом, 19 липня 2023 року було ухвалене заочне рішення, яким позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в розмірі 61 689,02 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

В даному рішенні відповідачу роз`яснено порядок та строки подачі заяви про перегляд заочного рішення, а саме: що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Разом з тим, із заявою про перегляд заочного рішення представник відповідача адвокат Головченко Е.А. звернулася лише 09 червня 2025 року, тобто зі значним пропуском установленого в частині другій статті 284 ЦПК України строку.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ухваленого 19 липня 2023 року, представник відповідача адвокат Головченко Е.А. посилалася на те, що ОСОБА_1 у день проголошення судового рішення його не отримала, а з повним текстом судового рішення ознайомилася через свого представника, адвоката Головченко Е.А., 02.06.2025 шляхом надання адвокату доступу до матеріалів справи через підсистему «Електронний суд», на підставі поданої 30.05.2025 заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНОКПП/код ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи), а отже відповідач не мала об`єктивної можливості звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення у встановлені цивільним процесуальним законодавством України строки. Поважною причиною вчасного неотримання судового рішення вказує на вимушене перебування ОСОБА_1 за кордоном, про що свідчить копія паспорту для виїзду за кордон. Зазначає, що стан війни в Україні створює об`єктивні перешкоди для реалізації своїх прав на судовий захист, та навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. Вказала, що з 28.06.2023 відповідач зареєстрована та постійно проживає за межами України, що підтверджується документами, доданими до даної заяви. Таким чином, через свою фізичну відсутність за адресою, на яку надсилалася поштова кореспонденція, відповідач не мала можливості отримувати судові повістки, інші процесуальні документи по справі, не була обізнана про наявність відкритої судової справи проти неї, а отже і не мала змоги приймати участь в судовому засіданні, надавати суду будь-які повідомлення, пояснення, доводи, документи, відзив на позовну заяву, докази та іншу інформацію, яка стосується предмету розгляду справи. Відповідач вважає зазначене підставою для скасування судом заочного рішення від 19 липня 2023 року по справі №619/2316/23.

Надаючи оцінку наданим представником відповідача доказам для доведення викладених у заяві про поновлення строку доводів, суд зазначає таке.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

У питаннях оцінки поважності причин пропуску процесуального строку на оскарження як підстави для його поновлення суд враховує критерії, сформовані у практиці ЄСПЛ, а саме: тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин; при цьому заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (справа «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії», пункт 109 ).

Усталеним у практиці ЄСПЛ є підхід щодо врахування таких обставин при оцінці поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийняті рішень про його поновлення: 1) складність справи, тобто обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі.

З огляду на сформовані критерії суд зазначає, що за обставинами цієї справи при вирішенні питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення підлягає оцінці, зокрема, процесуальна поведінка відповідача під час розгляду справи в суді, а також її дії після отримання інформації про постановлене рішення.

Щодо підстав зазначених в заяві про перегляд заочного рішення від 09.06.2025, а також у додаткових поясненнях у справі, тобто з 28.06.2023 перебування, реєстрація та постійне проживання відповідача за межами України, а саме фізичну відсутність за адресою, на яку надсилалася поштова кореспонденція, відповідач не мала можливості отримувати а тому, не була обізнана про наявність відкритої судової справи проти неї, а отже і не мала змоги приймати участь в судовому засіданні, надавати суду будь-які повідомлення, пояснення, доводи, документи, відзив на позовну заяву, докази та іншу інформацію, яка стосується предмету розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи повідомленнями про отримання поштової кореспонденції з її підписом.

Крім того, матеріли справи містять заяву ОСОБА_1 від 20 червня 2023 року про відкладення розгляду справи для надання їй часу для укладення угоди з адвокатом.

Отже, ОСОБА_1 була достеменно обізнана про існування в суді цивільної справи № 619/2316/23, у якій вона є відповідачем, в судові засідання за судовими викликами не з`являлась, а тому суд піддає сумніву об`єктивну неможливість відповідача подати заяву про перегляд заочного рішення раніше 09.06.2025.

Тому твердження представника відповідача про те, що заочне рішення було ухвалено 19 липня 2023 року, тобто, у період перебування відповідача за кордоном, обставина відсутності у судовому засіданні є такою, що мала місце з поважних причин, не може свідчити про поважність пропуску строку на подання заяви про його перегляд.

Більше того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що перебування відповідача за межами країни не є об`єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджають звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення в межах встановленого законодавством строку. Таким чином, зазначені обставини є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

А відтак суд дійшов висновку, що заявлені представником відповідача підстави для поновлення строку є необґрунтованим та безпідставним. А тому таке, на думку суду, до задоволення не підлягають.

Ураховуючи вищенаведене, те, що представником відповідача заяву про перегляд заочного рішення подано з пропуском процесуального строку, встановленого законом та судом не встановлено поважності пропуску такого, вважаю за необхідне заяву про перегляд заочного рішення залишити без розгляду.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями12, 127 258-260, 287, 288, 353 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Головченко Е.А. про перегляд заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 липня 2023 року по справі № 619/2316/23 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24 червня 2025 року.

Суддя Є. А. Болибок