ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м.Суми

Справа №950/185/24

Номер провадження 22-ц/816/718/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Державна казначейська служба України, Сумська обласна прокуратура,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 10 вересня 2024 року, в складі судді Чхайла О.В., ухвалене у м. Лебедин, повний текст якого складено 18 вересня 2024 року

в с т а н о в и в:

19 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури про стягнення витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню та моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що 12 березня 2016 року їй було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, а саме: у заздалегідь не обіцяному придбанні майна, завідомо одержаного злочинним шляхом. 24 березня 2016 року прокурором затверджено обвинувальний акт, у якому стороною обвинувачення зазначено, що ОСОБА_1 скоїла кримінальне правопорушення 04.01.2016, 05.01.2016, 06.01.2016, 07.01.2016, 10.01.2016, 18.01.2016 та придбала у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 металеві речі, які були викрадені у потерпілого ОСОБА_6 . Вироком Лебединського районного суду Сумської області від 18 лютого 2022 року, залишеним без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 10 травня 2023 року, ОСОБА_1 у пред`явленому їй обвинуваченні визнана невинуватою у зв`язку із недоведеністю, що в її діянні є склад кримінального правопорушення, і виправдана.

Вважає, що незаконне перебування під слідством та судом, є підставою для відшкодування моральної шкоди за цей період, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Під кримінальним переслідуванням ОСОБА_1 перебувала з 12.03.2016 року по 10.05.2023 року, що складає 7 років, 1 місяць, 27 днів (близько 86 місяців). Мінімальна заробітна плата з 01.01.2024 року установлена на рівні 7100 грн

Посилаючись на викладене, просила стягнути з Державного бюджету 610600 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та 60000 грн витрат на правову допомогу адвоката за захист її прав у суді першої та апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 10 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Стягнуто з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 60000 грн на відшкодування понесених витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню та 610600 грн на відшкодування моральної шкоди, що загалом становить 670600 грн.

В апеляційній скарзі Сумська обласна прокуратура, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування норм матеріального права, порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду змінити в частині розміру задоволених позовних вимог шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу по кримінальному провадженню.

Вказує, що виправдування позивачки судом у зв`язку з недоведеністю вчинення нею зазначених кримінальних правопорушень не свідчить про незаконність проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні. Факт заподіяння моральної шкоди підлягає доведенню у судовому порядку, однак у своєму позові ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами негативних наслідків протиправних діянь, що призвели до погіршення можливості належної реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, та наявності підстав для відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що ОСОБА_1 під час досудового розслідування в порядку ст.208 КПК України не затримувалася, запобіжний захід стосовно неї не обирався, вона не була позбавлена можливості спілкуватися з друзями та членами сім`ї. Досудове розслідування відносно ОСОБА_1 тривало лише 12 днів, а майже 6 років вказане кримінальне провадження розглядалось судом першої інстанції.

Доводить, що при розрахунку суми виплати морального відшкодування потрібно брати за основу розмір мінімальної заробітної плати, який визначено ч. 2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», для застосовування як розрахункової величини для обчислення виплат за рішеннями суду, а саме 1600 гри, а не 7100 гри, оскільки розмір заробітної плати в сумі 7100 гри встановлено законодавцем щодо правовідносин у сфері регулювання оплати праці між роботодавцем і працівником під час виконання трудових обов`язків та цей розмір не має жодного відношення до виплат, які здійснюються за рішеннями суду. Судом першої інстанції зазначеного не враховано, тому необхідно зменшити суму виплати коштів на відшкодування моральної шкоди до розміру 137440 грн.

Сумська обласна прокуратура вважає, що висновки суду про необхідність відшкодування витрат за надання правової допомоги у кримінальному провадженні у повному обсязі є хибними та такими, що не відповідають вимогам Закону. Судом не досліджено питання співмірності гонорару у загальній сумі 60000 гри із окремими фактами надання правової допомоги, а також надано невірну оцінку доказам на підтвердження наданих послуг адвоката. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу та змісту наданих послуг адвоката, реальності, необхідності та розумності витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні, тому стягнута судом сума витрат на надання правової допомоги 60000 грн, є неспівмірною зі складністю кримінального провадження та вчинених адвокатом дій, спрямованих на надання відповідної правової допомоги.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони, крім представника прокуратури, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін так як їх явка є необов`язковою, а їх позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Сумської обласної прокуратури Микитенка В.П., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.

24 березня 2016 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 затверджено прокурором та 28 березня 2016 року направлено для розгляду до суду.

Вироком Лебединського районного суду Сумської області від 18 лютого 2022 року ОСОБА_1 у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, визнано невинуватою у зв`язку із недоведеністю, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення, і виправдано (а.с. 31-44).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 10 травня 2023 року вирок суду відносно ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора на цей вирок без задоволення( а.с. 23-30). Ухвала апеляційного суду набрала законної сили з моменту її проголошення та у касаційному порядку не оскаржувалася.

Тобто встановлено, що ОСОБА_1 перебувала під слідством і судом в період з 12 березня 2016 року по 10 травня 2023 року, що складає 7 років, 1 місяць, 27 днів, а у місячному вимір 85 повних місяців, 27 днів (майже 86 місяців).

Зазначені обставини в повному обсязі підтверджуються як матеріалами даної цивільної справи, так і матеріалами кримінального провадження № 0000042 від 22 січня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст. 198 КК України та ніким із учасників справи не оспорюється.

Крім того, 15 червня 2016 року між ОСОБА_1 та адвокатом Молібог Ю.М. укладено договір про участь адвоката у кримінальному процесі (а.с. 11-12).

25 червня 2016 року та 25 листопада 2022 року між ОСОБА_7 та адвокатом укладено додаткові угоди (а.с. 79, 82) до зазначеного договору, відповідно до яких гонорар адвоката за час надання правової допомоги у кримінальному провадженні на стадії судового розгляду в суді першої інстанції становить 20000 грн, у випадку досягнення позитивного результату, а саме постановлення по справі виправдувального вироку ОСОБА_1 сплачує адвокату додатково гонорар у розмірі 15000 грн. Гонорар адвоката за участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції складає 10000 грн, у випадку досягнення позитивного результату ОСОБА_1 сплачує адвокату додатково гонорар у розмірі 15000 грн.

Зазначені витрати ОСОБА_1 понесла у повному обсязі, про що свідчать акти здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) (а.с. 80, 84) та квитанції до прибуткових касових ордерів № 6 від 18.02.2022 р., № 11 від 10.05.2023 р. про оплату послуг адвоката, пов`язаних з захистом її прав у суді першої інстанції в сумі 35000 грн та у суді апеляційної інстанції 25000 грн (а.с. 81, 85).

Всього ОСОБА_7 понесла витрати за договором про участь адвоката у кримінальному процесі від 15 червня 2016 року в сумі 60000 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного перебуванням під слідством як підозрюваної та обвинуваченої, і суми, сплаченої нею у зв`язку з наданням їй юридичної допомоги в кримінальному провадженні. При цьому, враховуючи, що ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної 1600 грн, встановлено як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, є гарантованим мінімумом та в кожному окремому випадку визначається судом з огляду на конкретні обставини справи, тому з урахуванням фактичних обставин цієї справи, розмір моральної шкоди розраховано виходячи із установленої мінімально заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня 2024 року 7100 грн, відповідно до стягнення визначено 610600 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з нормами статей 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У наведених статтею першою цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода (ст. 3 Закону № 266/94-ВР).

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із частинами другою, третьою статті 13 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 серпня 2022 року в справі № 521/8508/18 (провадження № 61-8995св21) вказано, що «законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року в справі № 607/11828/17 (провадження № 61-17142св19) зазначено, що «Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування».

Встановивши, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом позивачу заподіяно моральну шкоду, яка проявилась у порушенні психологічного комфорту та перебуванні у стані постійної напруги, стресу, інших негативних явищ морального характеру, що негативно вплинуло на звичний уклад життя ОСОБА_1 , суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відшкодування позивачці моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування такої шкоди, суд повинен виходити із розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, тривалості перебування позивача під слідством і судом та інших обставин справи. Суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду, однак розмір грошового відшкодування визначається судом не лише від обсягу страждань, а й залежить від характеру порушення, глибини страждань, погіршення здібностей потерпілого та інших істотних обставин.

За встановлених обставин сума стягнутого судом першої інстанції грошового відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі, що перевищує встановлений законодавцем мінімальний розмір є обґрунтованою, не може вважатися завищеною у контексті обставин цієї конкретної справи.

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив із принципів рівності, поміркованості, розумності, справедливості, врахував характер правопорушення, глибину душевних страждань ОСОБА_1 .

При цьому, судом обґрунтоване рішення про обрахування розміру відшкодування моральної шкоди із розрахунку розміру мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 7100 грн як встановлено ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», а не в розмірі мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень, оскільки цей розмір є гарантованим мінімумом та в кожному окремому випадку визначається судом з огляду на конкретні обставини справи.

Виходячи із доведеності факту надання позивачці правничої допомоги адвокатом у кримінальному провадженні в якому її за вироком суду визнано невинуватою, із врахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, розмір визначених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу не є завищеним та відповідає обсягу й складності виконаної адвокатом роботи.

Доводи апелянта є суб`єктивним тлумаченням обставин справи та законодавства, яке регулює спірні правовідносини та зводяться до переоцінки доказів, яким суд дав належну правову оцінку.

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

З огляду на положення п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова колегії суддів оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 10 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 18 червня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов