УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко К.В., розглянувши у відкритому судовому в залі суду у м. Запоріжжя засіданні скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на постанову ВДВС, заінтересована особа Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)
На виконання ухвали суду щодо надання матеріалів справи №2-384/11 року головою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя 30.12.2024 року надано відповідь, що у провадженні суду перебувала справа за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 24.02.2012 року справу розглянуто, ухвалено судове рішення. З огляду на строк зберігання цивільних справ, матеріали справи оброблені, оригінал судового рішення вилучено, тому суд позбавлений можливості надати матеріали справи № 2-384/2011. До відповіді долучено копія рішення суду та ухвали суду від 08.12.2016 року.
Заявник та представник у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання. Представник заявника подав заяву про розгляд скарги у його відсутність а також письмові пояснення, в яких зазначав, що виконавчий документ видано 22.07.2013 року. Виконавчий документ пред`явлено до виконання 15.05.2014 року. Виконавче провадження №43185337 було закінчено 04.12.2014 року і з моменту закінчення виконавчого провадження пройшло більш як 11 років. Незважаючи на заміну сторони у виконавчому провадженні, кредитори жодної зацікавленості не проявляють. Ця справа розглядається з вересня 2024 року, ніхто з кредиторів не проявив своє зацікавленості. Будь які строки пред`явлення виконавчого документа до виконання вже спливли. Матеріали виконавчого провадження знищені. При таких обставинах, вважає що збереження упродовж понад 10 років після повернення виконавчого листа арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення щодо боржника ОСОБА_1 , є невиправданим втручанням у її право на мирне володіння своїм майном. Щодо відсутності в боржника , і як наслідок в матеріалах справи документу, який озаглавлений «постанова». Вважає, що це не перепоною для її скасування. Зміст цієї постанови чітко зазначений у відповіді ВДВС і зазначена її дата 8.05.2014 року. Просить скаргу задовольнити.
Представники ВДВС та стягувача також у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання.
Неявка належним чином повідомлених учасників не перешкоджає розгляду скарги згідно до ч.2 ст.450 ЦПК України
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.
22.07.2013 на виконання рішення Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсиббанк" заборгованості у розмірі 139 756,27 грн.судом видано виконавчий лист 2-387/11 від 22.07.2013року.
За даними АСВП та розділу АСВП «Спецрозділ» на виконанні у відділі ДВСперебувало наступне виконавче провадження, а саме:ВП № 43185337 з примусового виконання виконавчого листа 2-387/11 від 22.07.2013 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсиббанк" заборгованості у розмірі 139 756,27 грн. 08.05.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 08.05.2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.
Згідно ст.447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
В постановах Верховного Cуду у справах № 707/1530/21 від 25.05.2022 року, №21/170-08 від 01.11.2021 року, зазначено, що право власності боржника під час або після завершення виконавчого провадження підлягає захисту за наявності самого порушеного права, встановлення недоцільності чинного арешту майна та можливості його зняття за рішенням суду у відповідності до вимогст.59Закону України «Про виконавче провадження» при зверненні боржника до суду у формі скарги на дії державного виконавця.
В пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" надано роз`яснення, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця, оскільки є процесуальною дією державного виконавця.
В частині 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.Частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Згідно з відповіді Лівобережного ВДВС встановлено, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження, а саме:ВП № 43185337 з примусового виконання виконавчого листа 2-387/11 від 22.07.2013 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсиббанк" заборгованості у розмірі 139 756,27 грн. 04.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС) (виходом за адресою вказаною у виконавчому документі встановлено що боржник за вказаною адресою не мешкає, згідно адресно довідкового сектора УДМВС в Запор. обл. боржник зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що за територією відноситься до Шевченківського ВДВС ЗМУЮ. Згідно відповіді АІС автомобіль за боржником не зареєстрована транспортні засоби. Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником не зареєстровано нерухоме майно. Згідно відповіді ДПС за боржником не зареєстровані розрахункові рахунки. Арешт накладався. Стягнення не проводились. Виконавче провадження строки зберігання якого закінчилися знищено.
Згідно із частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За частиною першою ст.6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п.6 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Згідно п.10 ч.1 ст.39 Закону «Про виконавче провадження» (який діяв на момент закінчення виконавчого провадження), виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби
Відповідно до ч.1 ст.40 Закону «Про виконавче провадження» (який діяв на момент закінчення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Разом із тим, з огляду на ті обставини, що згідно загальнодоступних відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, за параметрами пошуку: Боржник ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було встановлено, що відносно ОСОБА_1 відсутні відкриті виконавчі провадження, а виконавче провадження з виконання виконавчого документу на підставі якого було накладено арешт наразі на виконанні у відділі не перебуває, закінчено у 2014 році, підстави щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні, вищевказане виконавче провадження на виконання виконавчого документу на підставі якого було накладено арешт, знищено. Судом встановлено, що станом на даний час усі виконавчі провадження відносно заявника завершено і на виконанні не перебувають.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об?єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Такі висновки зробив Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.07.2022 по справі №2/0301/806/11 (провадження № 61/-3814св22).Верховний Суд зазначив, що місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що з моменту закінчення виконавчого провадження минуло близько 12 років, виконавче провадження вже знищене у зв`язку із закінченням строку його зберігання. Тому подальше накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння своїм майном та обмежує його права, позбавляє його можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності майном».
Судом встановлено, що з моменту рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11.12.2013 року по справі №2-387/11 року минуло більше 11 років, виконавчий документ видано 22.07.2013 року, а пред`явлено до виконання 15.05.2014 року. Виконавче провадження №43185337 було закінчено 04.12.2014 року і з моменту закінчення виконавчого провадження пройшло більш як 10 років, стягувач жодної зацікавленості у виконавчому провадженні не проявив, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання спливли, матеріали виконавчого провадження знищені, тобто є підстави вважати, що подальше існування арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення щодо боржника ОСОБА_1 , є невиправданим втручанням у її право на мирне володіння своїм майном та обмежує її права на користування та розпорядження ним.
Враховуючи, що виконавче провадження №43185337 є закінченим та знищеним за закінченням терміну зберігання, підстави для його відновлення відсутні, також сплинув та неможливість державного виконавця вирішити вказане питання у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання, на даний час відсутня необхідність у подальшому застосуванні арешту майна боржника, суд вважає що відсутні підстави перебування майна заявника під арештом, а тому вважає за доцільне усунути порушення і поновити права і свободи заявника на мирне володіння своїм майном шляхом зобов`язання уповноваженої особи Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що належить ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), номер запису обтяження:8149456, дата державної реєстрації 19.12.2014 року 11:44:54, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 43185337 від 08.05.2014 року Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ.
Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково шляхом зобов`язання уповноваженої особи ВДВС зняти арешт з майна та оголошення заборони на його відчуження, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ),накладений постановою від 08.05.2014 року.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 447 - 453 ЦПК України, суд, -
Скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на постанову ВДВС, заінтересована особа Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), задовольнити частково.
Зобов`язати уповноважену особу Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), номер запису обтяження: 8149456, дата державної реєстрації 19.12.2014 року 11:44:54, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП№43185337 від 08.05.2014 року Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ.
У задоволенні вимоги про скасування постанови про накладення арешту від 08.05.2014 року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк, з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Апаллонова