Справа № 288/180/25
Провадження № 2/288/190/25
18 червня 2025 року. селище Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Поліщук Р. М.,
за участю секретаря судового засідання - Плетенецької Т.Ю.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області про виділення частки із земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності,
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками зазначеної земельної ділянки, а інший співвласник ОСОБА_5 помер та спадкоємці після його смерті відсутні.
Позивач вказує, що між нею та співвласниками земельної ділянки не досягнуто згоди щодо користування та розпорядження земельною ділянкою, а тому вона має право та змушена звернутись до суду з позовом про виділення їй у власність належної частки земельної ділянки, так як вона позбавлена можливості зробити це шляхом укладення відповідного договору між співвласниками та наявна можливість такого поділу земельної ділянки.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, 18 червня 2025 року від представника позивача надійшла заява в якій він просить розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Частина третя статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідач 1 - ОСОБА_2 в судові засідання 03 червня 2025 року та 18 червня 2025 року не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була належним чином повідомлена, відповідно до статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів.
Відповідно до судового виклику № 288/180/25/8783/25 вих. від 04 червня 2025 року, розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідач ОСОБА_2 була повідомлена про судове засідання, яке відбудеться 18 червня 2025 року о 14.30 годині.
Частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача 1 в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Відповідача 2 - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, 17 червня 2025 року надала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Представника відповідача 3 - Попільнянської селищної ради в судове засідання не з`явився, 29 травня 2025 року надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, згідно вимог чинного законодавства, при прийнятті рішення поклався на розсуд суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 2023 року, спадкоємцем майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружина ОСОБА_1 , спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/4 ідеальної частини земельної ділянки площею 2.6805 гектара, що розташована на території Попільнянської селищної ради (за межами села Парипси), Житомирського району, Житомирської області, яка передана у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. /а.с.5/
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 січня 2002 року, спадкоємцями майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 є: її син ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , її дочка ОСОБА_7 , та її дочка ОСОБА_3 . До складу спадкового майна входить: - право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Перше Травня», розміром 3,24 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/, яке належать померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку /пай/ серія НОМЕР_1 , виданого Попільнянською державною адміністрацією 15 липня 1997 року. /а.с.7/
Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЖТ № 019548, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 на підставі розпорядження голови райдержадміністрації № 360 від 01 листопада 2002 року, передано у приватну власність по 1/4 частці кожному земельної ділянки площею 2.6805 гектарів, яка розташована на території Парипської сільської ради Попільнянського району, для ведення особистого селянського господарства, акт зареєстровано в Книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю за № 221. /а.с.8/
В порядку розгляду вказаної справи було витребувано спадкову справу № 92/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , розпочату 18 грудня 2024 року /а.с.38-57/, яка містить: - інформаційну довідку зі Спадкового реєстру; - свідоцтво про смерть ОСОБА_5 ; - заяву представника ОСОБА_3 від 18 грудня 2024 року; - копію паспорта ОСОБА_5 ; - довідку Бердичівського геріатричного інтернату; - копію паспорту ОСОБА_3 ; - повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису; - свідоцтво про народження ОСОБА_3 ; - свідоцтво про одруження ОСОБА_3 ; - витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі; - постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії; - копію державного акту; - витяг з Державного земельного кадастру.
За змістом статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить виділити їй у власність, в натурі, 1/4 частку земельної ділянки з тих підстав, що вони з відповідачами є співвласниками земельної ділянки, проте між ними не досягнуто згоди щодо добровільного поділу земельної ділянки, що створює для позивача перешкоди у вільному володінні та розпорядженні земельною ділянкою.
Статтею 183 ЦК України встановлено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Відповідно до статті 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно частини першої статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року, в справі № 6-12цс13 визначено, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.
Відповідно до частини першої, третьої, четвертої статті 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Вищенаведене кореспондується з нормами статті 358 ЦК України, якою визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
У відповідності до частини першої статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідно до статті 126 того ж Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Разом з тим, статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Вчинення нотаріальних дій щодо порядку володіння та користування спільним майном або конкретними його частинами та укладення договорів про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі присвячено пункт 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5.
Відповідно до пункту 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, зазначено, що договір про виділення частки в натурі може бути укладений між усіма учасниками спільної часткової власності або між кількома з них. Учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу). Договори про виділ частки в натурі майна (поділ), право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право.
Оскільки позивач є співвласником земельної ділянки та між нею і відповідачами не досягнуто згоди щодо виділення в натурі частки земельної ділянки, що є перешкодою для позивача у володіння та користуванні належним їй майном, позивач має право на звернення до суду за захистом свого права, шляхом виділу у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Крім того, позивачем додано до матеріалів справи схему можливого поділу земельної ділянки, в якій наведені ідеальні частки, які є рівними та відповідають частці позивача у праві спільної часткової власності, а тому враховуючи заявлені позивачем вимоги, належить виділити їй у власність ділянку позначену під номером 1.
Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову та виділення позивачу в натурі, у приватну власність однієї четвертої частини земельної ділянки, співвласником якої вона являється.
Керуючись статтями 88, 125, 126 ЗК України; статтями 15, 16, 152, 183, 316, 317, 319, 328, 356, 358, 361, 364, 367 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області про виділення частки із земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Р. М. Поліщук