Дата документу 04.06.2025 Справа № 314/4551/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/4551/21 Головуючий у 1 інстанції Кіяшко В.О.
Провадження № 22-ц/807/934/25 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Гончар М.С.,

Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кормушин Владислав Олександрович, на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському районі, служба у справах дітей виконавчого комітету Новояричівської селищної ради про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини. Зазначав, що 16.09.2016 сторони уклали шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 . Судовим рішенням від 22.02.2021їх шлюб було розірвано і донька за домовленістю з відповідачкою залишилася проживати з ним в його квартирі АДРЕСА_1 . Позивач опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за її розвитком та здоров`ям. Він ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. Донька відвідує ДНЗ № 63 м. Запоріжжя. Мати дитини іноді телефонує та відвідує дитину, однак жодним чином не приймає участі у її житті та вихованні, відмовляється від зустрічей задля реєстрації місця проживання дитини та вирішенні організаційних моментів життя доньки. Весь останній час дитина проживала з батьком, який займається її вихованням, піклується про розвиток та навчання, донька прив`язана до батька, а відповідачка за останній час взагалі не турбується про організацію життєдіяльності дитини.

За обставин, які склалися, позивачем створені найкращі умови для дитини, в неї є свій дитячий куточок, де вона грається, є спальний куточок, де вона відпочиває, дитина забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку. Таким чином, мешкаючи разом з дитиною в квартирі, позивач має змогу надати дитині власну кімнату, обладнану усім необхідним для її відпочинку та навчання. Виходячи з інтересів доньки, позивач вважає за доцільне залишити її на його утриманні та вихованні, а також встановити її місце проживання з ним за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 липня 2022 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

12 травня 2023 року від представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Мельника А.В. до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення.

Ухвалою цього ж суду від 31 травня 2023 року поновлено відповідачці строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заяву про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 05липня 2022 року скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 червня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення без достатніх доказів на підтвердження того, що проживання дитини з матір`ю буде суперечити найкращим інтересам дитини. В матеріалах справи відсутні докази належності позивачу майна у вигляді квартири, в якій він просить визначити місце проживання дитини. Апелянт вважає, що суду першої інстанції не надано беззаперечних доказів тому, що виключно позивач здійснює догляд за дитиною, а також доказів неналежного виконання своїх батьківських обов`язків відповідачкою. Позивач чинить перешкоди у спілкуванні дитини із матір`ю. На початку війни вона запропонувала вивезти доньку за кордон, проте позивач у визначений нею час разом із дитиною на вокзал не приїхав, на телефонні дзвінки не відповідав. З травня 2024 року донька проживає разом із відповідачкою у Львівській області в орендованій 4-х кімнатній квартирі, де створені найкращі умови для її проживання, в неї є все необхідне, вона спілкується зі старшою сестрою, відвідує підготовчу групу. Апелянт вважає, що проживання дитини з матір`ю та сестрою у Львівській області безпечніше, ніж у місті Запоріжжі. Це прифронтове місто, яке перебуває під періодичними обстрілами. Наразі дитина живе у повній сім`ї разом із матір`ю, сестрою та вітчимом, вона спокійна та безтурботна, її емоційний стан покращився. Вказане не було враховано під час ухвалення оскаржуваного рішення. Апелянт вважає, що проживання дитини з матір`ю відповідає найкращим інтересам дитини, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову ОСОБА_2 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 31 липня 2024 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 червня 2024 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду 31 липня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей.

Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що після розлучення сторін з лютого 2021 року малолітня дочка проживала разом з батьком. Також суд взяв до уваги надані позивачем докази та дійшов висновку про те, що батьком створено значно кращі умови для проживання малолітньої дитини, ніж матір`ю.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16 вересня 2016 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народилася дочка ОСОБА_4

22 лютого 2021 року рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області шлюб між сторонами розірвано.

Згідно з довідкою ОСББ «№ 146 Машинобудівник-13» ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира належить на праві власності батьку позивача, який на випадок своєї смерті заповів її ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 від 06 жовтня 2023 року № 2721/01-34/22.01-1695 адміністрація вважала за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_2 .

Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним Службою у справах дітей по Шевченківському району Запорізької міської ради від 14 вересня 2023 року, за адресою: АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Житло розміщене на 8 поверсі дев`ятиповерхового будинку, складається з двох кімнат: кухні, сумісного санвузлу. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: для дитини створена ізольована кімната, у якій є двоповерхове ліжко, іграшки, шафа з одягом, засоби особистої гігієни. Батьком створені належні умови для проживання, розвитку, відпочинку та навчання дитини. Зі слів батька матір дитини приїздила до міста Запоріжжя близько двох місяців тому.

13 вересня 2023 року начальником СуСД Надією Байківською, діловодом Старояричівського старостинського округу Марією Тис складений акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , згідно з яким за адресою: АДРЕСА_3 , проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Житло складається з 4 кімнат: коридор, дві ванни, кухня, умови проживання: належні, нові меблі, чисто. Рівень матеріального забезпечення: зарплата чоловіка, підприємницька діяльність матері. Для виховання та розвитку дитини створені всі умови для навчання та виховання дитини. Також зафіксовано, що мати дитини проживає у орендованому будинку як внутрішньо переміщена особа.

За витягом із протоколу психо-діагностувальної консультативної зустрічі з ОСОБА_4 , складеного сімейним клубом «Щасливе батьківство» від 20 грудня 2023 року, за результатами проведених психо-діагностичних вправ тест «Моя сім`я» показав, що мають місце емоційні переживання у дитини щодо сім`ї (спершу малювала свято, фон, потім членів родини: бабусю, дідуся, тата, тобто це ті люди, з якими дитина проводить найбільше часу). Маму дитина не зобразила, що може свідчити про конфліктні чи емоційно неприємні відносини.

Згідно з характеристикою ОСОБА_4 , складеною 09 квітня 2024 року вихователем-методистом, вчителем-логопедом ЗДО комбінованого типу № 244 Запорізької міської ради ОСОБА_7 , дівчинка на усіх консультаціях виглядала охайною, доглянутою. Батько дитини виконує всі рекомендації педагогів відповідно до індивідуальної програми розвитку дитини, відвідував всі рекомендовані консультації спеціалістів. Мати дитини за весь час не була присутня на жодній консультації та не цікавилася мовленнєвим розвитком дитини у телефонному режимі. Висновок логопедичного обстеження: значні порушення мовленнєвого розвитку, загальний недорозвиток мовлення І рівня, дизартрія.

З травня 2024 року малолітня дочка проживає разом з матір`ю. ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_4 уклала декларацію з сімейним лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області ОСОБА_8 .

За рекомендаціями психолога ТОВ «Повноділ» ОСОБА_9 від 20 червня 2024 року для збереження психічного та емоційного стану дитини потрібно мінімізувати події психотравмуючого характеру. Брати до уваги бажання дитини проживати разом з мамою.

25 червня 2024 року начальником СуСД Надією Байківською, начальником СВГ ЛРУП № 1 ОСОБА_10 складений акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , згідно з яким за адресою: АДРЕСА_4 , проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та малолітня ОСОБА_4 . Житло розміщене на 2 поверсі двоповерхового будинку, складається з 4 кімнат: коридор, дві ванни, кухня, умови проживання: хороші, новозбудований будинок, який орендують, облаштований усіма необхідними меблями та електроприладами. Дівчата мають окремі кімнати, які облаштовані всім необхідним.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії").

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

ЄСПЛ розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

У цій справі встановлено, що батьки мають належні житлові умови, мають бажання виховувати дитину.

Доказів неналежного виконання своїх батьківських обов`язків кожною із сторін матеріали справи не містять.

Колегія суддів бере до уваги, що з травня 2024 року дитина проживає разом із відповідачкою у Львівській області в орендованій чотирикімнатній квартирі.

25 червня 2024 року начальником СуСД Надією Байківською, начальником СВГ ЛРУП № 1 Дмитром Савицьким складений акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , згідно з яким за адресою: АДРЕСА_4 , проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та малолітня ОСОБА_4 . Житло розміщене на 2 поверсі двоповерхового будинку, складається з 4 кімнат: коридор, дві ванни, кухня, умови проживання: хороші, новозбудований будинок, який орендують, облаштований усіма необхідними меблями та електроприладами. Дівчата мають окремі кімнати, які облаштовані всім необхідним.

За рекомендаціями психолога ТОВ «Повноділ» ОСОБА_9 від 20 червня 2024 року для збереження психічного та емоційного стану дитини потрібно мінімізувати події психотравмуючого характеру. Брати до уваги бажання дитини проживати разом з мамою.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини.

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України "Про охорону дитинства").

Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).

При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку.

Колегія суддів не вбачає підстав неможливості прийняття до уваги висловлену думку дитини щодо бажання проживати з матірю, яка міститься у рекомендаціях психолога ТОВ «Повноділ» ОСОБА_9 від 20 червня 2024 року.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 28.02.2025 р. № 376, місто Запоріжжя, Запорізької міської територіальної громади Запорізької області з 01.02.2023 р. і до сьогодні віднесена до територій можливих бойових дій. Зазначене впливає на загальну безпекову ситуацію та забезпечення розвитку у спокійному та стійкому середовищі для дитини, у разі визначення місця проживання разом з батьком.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21) зазначено, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) вказано, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

У Резолюції "Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька" від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).

Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У частинах першій-третій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц).

Враховуючи встановлені обставини, а саме проживання дитини, на момент розгляду справи, з матірю в іншому місці, виявлене бажання дитини проживати з матірю, краща безпекова ситуація за місцем проживання матері, першочергово враховуючи інтереси дитини, оцінюючи сукупність доказів в цілому, колегія суддів дійшла висновку про відсутність доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги зайшли своє підтвердження під час розгляду колегією суддів матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Враховуючи встановлені вище обставини справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовної заяви.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що при поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1 362 гривні 00 копійок, які підлягають відшкодуванню позивачем на користь відповідачки.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кормушин Владислав Олександрович задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 червня 2024 року скасувати, ухвалити постанову наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському районі, служба у справах дітей виконавчого комітету Новояричівської селищної ради про визначення місця проживання дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 гривні 00 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2025 року.

Головуючий

Судді: