Справа № 202/3393/24
Провадження № 2/202/509/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі судді Михальченко А.О.

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі

цивільну справу № 202/3393/24

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

Третя особа, яка не заявила самостійних вимог щодо предмету спору

Служба у справах дітей та сім`ї

Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради

Орган опіки та піклування Соборного району Дніпровської міської ради

про визначення місця проживання дитини, -

за участю:

представника позивача адвоката Аракелової А.Р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.03.2024 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявила самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

19.03.2024 по справі відкрите загальне позовне провадження.

19.09.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявили самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

23.09.2024 зустрічна позовна заява прийнята судом до провадження та об`єднана в одне провадження з первісним позовом.

25.03.2025 за заявою представника первісного позивача ОСОБА_2 адвоката Садиленка О.Л. позов ОСОБА_2 суд залишив без розгляду.

25.03.2025 підготовче провадження по справі закрито.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що вона з січня 2018 року почала проживати спільно з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у квартирі її батька ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила сина ОСОБА_4 , батьком якого є ОСОБА_2 .

З третього місяця життя сина (початок 2020 року) більшість часу Відповідач перебував поза родиною та зловживав наркотичними засобами, де перебував та чим займався їй не повідомляв, сім`ю майже не утримував. З травня 2020 року взагалі перестав приносити гроші додому, бракувало грошей навіть на їжу. В зв`язку з тим, що син ОСОБА_5 був немовлям, стабільну роботу їй знайти не вдавалось, а тому допомогу в цей період часу отримували лише від своїх батьків.

Зважаючи на скрутне матеріальне становище і необхідність утримувати себе та сина, в лютому 2021 року вона вийшла на роботу та по лютий 2022 року самостійно утримувала родину. Допомоги від родини Відповідача Позивачка не отримувала, самостійно сплачувала борги, сплачувала за приватний садок «Ельфік» для сина, додаткові заняття у садочку, возила родину на відпочинок на море, при цьому допомагала закривати борги Відповідача, які утворились у останнього в зв`язку з тим, що в березні 2021 року Відповідач оформлював кредити в малих фінансових організаціях(МФО), які витратив виключно на свої потреби.

З початком повномасштабного вторгнення рф на територію України, у березні 2022 року, вона разом зі своєю родиною прийняла рішення, задля безпеки дітей, та виїхала разом з сином ОСОБА_6 , своїм неповнолітнім братом ОСОБА_7 та неповнолітньою ОСОБА_8 з України до Польщі.

З березня по липень 2022 року орендувала квартиру у Польщі, працювала кухарем в польському ресторані та утримувала себе та трьох дітей.

28 березня 2024 року отримали статус біженців на території Польщі, а 04.04.2022 року судовим рішенням було встановлено опіку над неповнолітніми ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , за Позивачкою на території Євросоюзу.

З квітня 2022 року ОСОБА_5 почав відвідувати садочок у Варшаві. Дитина, через відвідини часто хворіла, вона змушена була багато працювати, адже допомоги від Відповідача чи його родини не було. Дитиною та його здоров`ям не цікавився, не телефонував та фінансово не допомагав.

В червні 2022 року до Польщі приїхала її мати ОСОБА_9 , яка також потребувала допомоги та влаштування з її боку.

У серпні 2022 року вона з сином переїхали до Вроцлава. Працювала кухарем в ресторані, син з вересня 2022 року відвідував дитячий садок у Вроцлаві. Вона самостійно опікувалась дитиною, ОСОБА_5 часто хворів, відвідували лікарів, був обстежений в цілому здоровий, отримували консультацію у ортопеда та логопеда (мав вади мовлення, складнощі в комунікації з польським оточенням), через велику кількість українських дітей у Вроцлаві, було складно знайти україномовного логопеда. В цей період від Відповідача фінансової допомоги на лікування чи/або сплату харчування, одяг, садочок, оренду житла чи хоча б іграшки та розвиток дитини вона не отримувала. Фактично Відповідач з сином ОСОБА_6 зв`язку не підтримував, не телефонував, лише інколи просив відправити йому фото.

В грудні 2022 року за вище вказаних обставин у неї почались проблеми із здоров`ям дались в ознаку важка праця, перевтома, як наслідок і психоемоційне виснаження і погіршення фізичного стану. Задля обстеження та лікування 29 грудня 2022 року повернулась до України з метою обстеження та лікування.

У січні 2023 року зустрілась з Відповідачем, який повідомив їй, що у нього нові стосунки, наркотичних речовин не вживає та шукає роботу. Відповідач виразив бажання допомогти та взяти ОСОБА_10 до себе на певний час. Сторони мали усну домовленість, що півроку-рік ОСОБА_5 буде мешкати з батьком, підтримувати контакт з нею та її батьком, від фінансової участі з її боку відмовлявся у зв`язку з обставинами у минулому та відчуває провину за свою поведінку. Вона прийняла пропозицію Відповідача про допомогу їй, так як сприйняла її щирою, а тому 29 січня 2023 року разом з сином ОСОБА_6 повернулася до міста Дніпра.

02.02.2023 року Відповідач зустрівся зі нею та сином. Зважаючи, що батько рік не бачився з ОСОБА_6 , вона залишилась задля того, щоб ОСОБА_5 та батько адаптувались один до одного, спочатку прогулянки, а потім ночівля.

З 06 лютого 2023 року ОСОБА_5 став мешкати з батьком. Впевнившись, що у батька та сина встановився контакт.

09 лютого 2023 року повернулась до Польщі, де протягом лютого-березня 2023 року перебувала на лікуванні в медичному закладі у Варшаві, після проходження лікування стан здоров`я покращився та став стабільним.

З сином з перших днів від`їзду до Польщі підтримувала контакт, дзвонила, обмінювалась відео-повідомленнями у Телеграмі.

В травні 2023 року, жінка Відповідача ОСОБА_11 , повідомила їй, що фінансової підтримки вони не потребують, що її дзвінки травмують ОСОБА_12 , тому вона пропонує телефонувати раз на три тижні, ОСОБА_5 почав відвідувати логопеда-дефектолога. Вона в свою чергу робила транзакції на номер її карти, згодом на кріптогаманець та карту Відповідача. Її батько в свою чергу при зустрічі передавав гроші на садочок для ОСОБА_12 .

07 вересня 2023 року вона повернулась в Україну, але змогла побачити дитину лише 13 вересня. З дитиною були разом до 3 жовтня 2023 року багато гуляли, читала сину, ОСОБА_5 відвідував розважальні центри, отримував подарунки, в тому числі і нові речі, які вона привезла з Польщі, катався на конях та був забезпеченим всім необхідним та почав більше розмовляти після часу проведеного з Позивачкою. 5 жовтня 2023 року повернулась у Польщу.

На новий 2023/2024 рік вона передала дитині подарунок дитячу енциклопедію.

Взимку-навесні 2024 року вона розмовляла з Відповідачем з приводу їхніх домовленостей та просила його надати їй можливість забрати ОСОБА_10 до себе принаймні на декілька місяців, щоб з`ясувати як дитина буде почуватись на новому місці та не травмувати дитину. На що отримувала постійні відмови з боку Відповідача. Планувала приїхати до України в березні місяці, але завадила планова операція. У квітні 2023 року мала розмову з Відповідачем з приводу виготовлення закордонного паспорту для ОСОБА_10 та планами забрати з собою дитину у Німеччину для постійного проживання. Отримала відмову.

Влітку з ОСОБА_6 спілкування майже не було, ОСОБА_11 , відповідала, щоб вона контактувала з Відповідачем, той в свою чергу відповідав, що він за містом та зв`язку не має.

01 червня 2024 року просила Відповідача замовити для сина великий конструктор Lego Minecraft, відправила кошти на подарунок, але жодного підтвердження від позивача не отримала. В липні відправляла гроші на придбання iPady для сина, а в серпні на картку Відповідача для виготовлення паспорту.

Вона планувала приїхати до сина в серпні, про що розмовляла з Відповідачем та його дівчиною ОСОБА_11 , але ближче до серпня отримала повідомлення, що саме у серпні з 04.08 по 04.09.2024 року ОСОБА_12 не буде у місті, а тому відклала поїздку на вересень місяць.

27 серпня 2024 року отримала повістку до суду по справі про визначення місця проживання дитини. 31 серпня 2024 року повернулась в Україну. У зв`язку з такими обставинами вирішила відкласти всі свої плани та залишитись в Україні, щоб відстоювати інтереси дитини, матері та не бути розлученою один з одним, шляхом порушення домовленості між батьками та поданням позову про зміну місця проживання дитини Відповідачем без повідомлення Позивачки про свій намір не повертати дитину матері.

Зазначила, що дитина, мешкаючи з матір`ю, почувається добре, всім забезпечена, має повноцінне утримання, забезпечена всебічним розвитком та умовами, які дозволяють успішно навчатися та зростати, готуватися до дорослого життя.

Якщо батьки не досягли такої домовленості, спір вирішується судом в порядку ст. 161 СК України.

Отже, так як на час подання даного позову між сторонами не було укладено нотаріально посвідченої письмової угоди про місце проживання дитини з ким з батьків дитина буде проживати, є підстави для звернення до суду.

Зазначила, що веде здоровий спосіб життя, має дохід, під час воєнного стану в Україні піклується про безпеку сина та надання йому можливості безперервно навчатися та розвиватися. Головне, що разом з нею дитина почуває себе у повній безпеці.

Враховуючи викладене просила суд визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_13 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Розподілити судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Аракелова А.Р. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Додатково повідомила суду, що у зв`язку зі збільшенням обстрілів міста Дніпра ОСОБА_1 разом із сином виїхали до Польщі, де мешкають на орендованій квартирі, а ОСОБА_5 відвідує дитячий садок. ОСОБА_2 жодної участі у житті сина не приймає. Вважає, що первісний позов був ініційований ним не з метою захисту найкращих інтересів дитини, а з метою ухилення від мобілізації.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Садиленко О.Л. у судове засідання не з`явились, але 10.10.2024 через підсистему «Електронний суд» подали відзив на позов у якому зазначили, що ОСОБА_2 не визнає фактичні обставини, які викладені у пунктах 2, 4 9, 11 30 Розділу І Зустрічної позовної заяви, та наголошує на тому, що відповідні твердження ОСОБА_1 значною мірою є голослівними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак відповідні твердження ОСОБА_1 не можуть бути покладені в основу законного та обґрунтованого судового рішення. Зокрема, не підтверджені будь-якими доказами залишаються наступні факти і обставини, вказані ОСОБА_1 у тексті зустрічної позовної заяви: припущення щодо зобов`язання ОСОБА_2 щодо одноособової сплати комунальних платежів впродовж 2018 2019 років; припущення щодо проживання ОСОБА_2 за рахунок грошей батька ОСОБА_1 ; припущення щодо користування ОСОБА_2 автомобілем ОСОБА_3 ; припущення щодо придбання телефону для ОСОБА_2 за рахунок коштів ОСОБА_1 ; припущення щодо фінансування вагітності та пологів ОСОБА_1 виключно за рахунок коштів її батьків; припущення щодо нехтування родиною з боку ОСОБА_2 , зловживання наркотичними засобами, ухиляння від утримання дитини, накопичення боргів за кредитами; також ОСОБА_2 не відомі факти і обставини про події, які мали місце на території Республіка Польща, водночас відповідні твердження ОСОБА_1 не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, зокрема щодо витрат останньої на оренду житла, оплату дошкільного навчального закладу для сина, лікування дитини, численних хвороб ОСОБА_1 та фактів її лікування; щодо наданого ОСОБА_1 . Консультаційного висновку спеціаліста від 16.01.2023 року, акцентуємо увагу суду на тому, що вказаний у цьому документі діагноз гіпертиреоз означає порушення нормального виділення певних гормонів щитовидною залозою, що лікується медикаментозно шляхом приймання пігулок, про що вказано у відповідному висновку, а відтак доходимо переконання, що відповідний стан ОСОБА_1 не є якоюсь тяжкою хворобою; ОСОБА_2 категорично заперечує факт існування будь-яких домовленостей із ОСОБА_1 щодо строків проживання сина із батьком ОСОБА_1 просто залишила дитину у ОСОБА_2 та поїхала за межі України; з боку ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів лікування на території Республіки Польща, рівно як і самого факту певного важкого захворювання, яке б унеможливило виконання материнських обов`язків; щодо спілкування ОСОБА_1 із сином засобами телефонного та відео- зв`язку, ОСОБА_2 частково визнає відповідні факти, наголошуючи на тому, що дитина дійсно дуже часто відмовлялася від спілкування із ОСОБА_1 , незважаючи на той факт, що з боку батька жодним чином не здійснювалися ніякі дії щодо перешкоджання відповідному спілкуванню чи формування негативного образу матері; щодо того, що у 2023 році ОСОБА_5 почав більше розмовляти із цим фактом ОСОБА_2 погоджується, водночас наполягає на тому, що відповідні позитивні зрушення у розвитку дитини відбулися насамперед завдяки тому, що ОСОБА_2 доклав чимало зусиль та коштів для відвідування сином логопеда, оскільки на початку 2023 року Лев майже не розмовляв, маючи діагностовано фахівцями дислексію. На підтвердження вказаний фактів надаємо Логопедичну характеристику ОСОБА_12 , надану логопедом ОСОБА_14 , а також Висновок психологічного стану дитини від 08.10.2024 року, наданий психологом ОСОБА_15 ; ОСОБА_1 пише, що в першій половині 2024 року її приїзду в Україну заважала «планова операція», однак не надає жодних доказів на підтвердження фактів хірургічного втручання; також ОСОБА_2 закликає суд критично оцінювати поведінку ОСОБА_1 після того як остання дізналася про наявність судового процесу, звернулася 03.09.2024 року за правничою допомогою та почала вчиняти дії, спрямовані на формування доказової бази; зокрема у вересні 2024 року не було жодних фактів того щоб батько самовільно «схопив дитину і не звертаючи на реакцію матері розпач, плач та прохання не вчиняти так з нею в присутності дитини, викрав дитину і швидко втік на автомобілі» ОСОБА_2 наполягає на тому, що відповідні твердження повністю вигадані ОСОБА_1 .

За період проживання сина із батьком останній самостійно забезпечив не лише одяг, харчування, лікування і побутові потреби дитини на належному рівні, але і відвідування ОСОБА_6 логопеда, психолога та дитячого садочку у приватному закладі дошкільного виховання.

ОСОБА_2 забезпечив сина сімейним лікарем у Комунальному некомерційному підприємстві «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» Дніпровської міської ради, шляхом укладання відповідної декларації із лікарем ОСОБА_16 , на підтвердження чого надаємо суду копію відповідної Декларації № 0001-7Х6Р-ХТА0 від 31.08.2023 року та копію Довідки від 08.10.2024 року, виданої вказаним медичним закладом.

Продовження проживання малолітнього ОСОБА_12 із батьком відповідатиме інтересам дитини, водночас розрив стосунків із поточною родиною, суперечитиме інтересам ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 наголошує на тому, що у будинку за адресою АДРЕСА_2 ним створені всі умови для належного утримання та виховання сина, що підтверджене Висновком Органу опіки та піклування, зокрема ОСОБА_5 має власну окрему кімнату, що відповідає інтересам дитини. Разом із тим, в квартирі, де зареєстрована ОСОБА_1 , проживає значна кількість людей, докази на підтвердження чого будуть надані суду по факту отримання відповіді на Адвокатський запит, скерований до Дніпровської міської ради. Відтак, проживання дитини за адресою реєстрації матері, на переконання ОСОБА_2 , суперечитиме інтересам малолітнього ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене просили у позові ОСОБА_1 відмовити.

За клопотанням представника позивача у судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_3 показав суду, що є батьком ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_12 . З ОСОБА_18 ОСОБА_19 знайомий з самого початку його відносин із ОСОБА_20 . З 2018 по березень 2022 ОСОБА_21 разом з ОСОБА_19 мешкали у належній йому квартирі. ОСОБА_21 працювала, а ОСОБА_19 постійної роботи не мав. Він допомагав молодим грішми. Спостерігаючи за поведінкою ОСОБА_19 він помічав, що ОСОБА_19 ймовірно вживає наркотичні засоби. Про це також говорила ОСОБА_21 . ОСОБА_19 оформлював мікро займи, а віддавала їх ОСОБА_21 . ОСОБА_19 добре ставився до сина, але поки це не порушує його звичайний уклад життя. На початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_21 разом з сином поїхала за кордон, але вона сама цього не бажала, її вмовив ОСОБА_19 та його сім`я. Спочатку вона поїхала у західну частину України з родиною ОСОБА_18 . Була там не довго. Потім переїхала у Польщу. Потім ОСОБА_21 приїхала в Україну та по домовленості з ОСОБА_19 тимчасово залишила сина з ним, оскільки потребувала лікування. Ніяких суперечок з приводу місця проживання дитини між ними не було і тому позов ОСОБА_22 став несподіванкою. Коли ОСОБА_5 був з батьком, то він брав його на вихідних, проводив з ним час. ОСОБА_21 постійно переказувала гроші та утримання сина. Надсилала посилки та спілкувалася з сином за допомогою месенджерів. Зараз ОСОБА_5 та ОСОБА_21 мешкають у Варшаві, оскільки обстріли ОСОБА_23 посилились. ОСОБА_19 не телефонує їм, життям сина не цікавиться. Як дідусь вважає, що дитині буде краще мешкати з матір`ю.

Свідок ОСОБА_17 , яка є матір`ю ОСОБА_1 надала суду аналогічні свідку ОСОБА_3 покази.

16.12.2024 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації ДМР про визначення місця проживання дитини.

Заслухавши учасників судового розгляду справи, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпрі народився ОСОБА_13 , про що в Книзі реєстрації народжень Соборного районного у м. Дніпрі ВДРАС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) 15.05.2020 складено актовий запис №800, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 .

Батьками ОСОБА_24 є батько ОСОБА_2 , матір ОСОБА_1 , які у шлюбі між собою не перебували.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

З довідки №7142 від 29.11.2021 про реєстрацію місця проживання судом встановлено, що малолітній ОСОБА_25 зареєстрований разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 (квартира належить ОСОБА_3 ), але з лютого 2025 разом з матір`ю мешкає у м. Варшава де отримали тимчасовий захист.

Судом встановлено, що з вересня 2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли суперечки з приводу місця проживання дитини, і 07.09.2024 ОСОБА_1 зверталася до поліції з заявою про те, що ОСОБА_26 забрав дитину.

Нормами ст. 19 СК передбачено, що при розгляді судом спорів місця проживання дитини, виселення дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку про визначення місця проживання дитини від 11.12.2024 №6/11-290 складеного Органом опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради випливає, що орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .

При цьому органом опіки та піклування заслухана думка як матері так і батька дитини, проаналізовані надані документи.

Отже, судом встановлено, що, після припинення фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх син постійно мешкав разом із матір`ю, а в період з лютого 2023 по лютий 2025 мешкав з батьком, з лютого 2025 по день ухвалення рішення, малолітній ОСОБА_25 мешкає разом з матір`ю, що не заперечується сторонами та підтверджено матеріалами справи. У добровільному порядку сторони не можуть вирішити з ким повинен мешкати Лев.

Приписами статті 141 СК України визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Частина 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтями 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.2 та ч.3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Системний аналіз вищезазначених правових норм дозволяє зробити висновок про те, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Кожна дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.111989)

Зібрані у справі докази свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 приділяє дитині багато уваги та турботи, при цьому не зловживає спиртними напоями та не веде асоціальний спосіб життя. Позивач створила сину умови для належного виховання та розвитку, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю та їх задоволення.

Щодо стягнення аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Судом встановлено, що спільна дитина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мешкає разом з матір`ю, але між сторонами не досягнуто домовленості відносно утримання дитини у добровільному порядку, а відтак, вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Предметом даного спору є стягнення аліментів на утримання малолітньої дитина, а тому суд скористався наданим йому ч.2 ст.13 ЦПК України правом та самостійно, через підсистему «Електронний суд», з метою захисту прав малолітньої дитини, зробив запит та отримав відповідь №915199 від 20.11.2024 з ДРФО про джерела та суми доходів, отриманих відповідачем ОСОБА_2 за період з І кварталу 2023 по 4 квартал 2024.

З вказаної відповіді судом встановлено, що ОСОБА_2 весь вказаний період не був офіційно працевлаштованим, заробітну плату не отримував. З доходів мала лише кешбеки від банків та виграши ВБЕТ.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитині відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 213 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 213 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 17, 18, 263, 265, 273, 351, 352 ,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 19.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На підставі ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 213,20 грн (одна тисяча двісті тринадцять грн 20 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склав 20.06.2025

Суддя АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО