Провадження № 2/361/6363/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17 червня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Гізатуліної Н.М., за участю секретаря судових засідань Охріменко Є.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з розподілу природного газу,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі ТОВ «Газорозподільні мережі України», товариство) звернулось до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 26 грудня 2022 року № 1839 ТОВ «Газорозподільні мережі України» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу.

Постановою НКРЕКП від 31 серпня 2023 року № 1596 «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ «Газорозподільні мережі України» діяльності з розподілу природного газу» зобов`язано ТОВ «Газорозподільні мережі України» виконання зобов`язань, покладених НКРЕКП на Акціонерного товариства «КИЇВОБЛГАЗ» (далі АТ «КИЇВОБЛГАЗ») за результатами заходів державного контролю ліцензованої діяльності АТ «КИЇВОБЛГАЗ».

З 01 вересня 2023 року Київська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» виконує функцію оператора газорозподільчої мережі (далі ГРМ), відповідно до Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494.

Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року (зі змінами, затверджено Типовий договір розподілу природного газу, текст якого викладено на офіційному сайті НКРЕКП, сайті оператора ГРМ в мережі Інтернет: kv.dsoua.

01 вересня 2023 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено типовий договір розподілу природного газу № , відповідно до пункту 2.1. якого, позивач зобов`язався надати споживачу послугу з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язався прийняти зазначену послугу та своєчасно оплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

У порушення умов договору відповідачем не проведена оплата за послугу з розподілу природного газу, внаслідок чого з 01 вересня 2023 року до 30 вересня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 1 354,31 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржнику нараховується за несвоєчасну оплату за послугу розподілу природного газу з 01 січня 2024 року до 14 жовтня 2024 року 3 % річних в розмірі 25,67 грн, а також інфляційні втрати в розмірі 71,45 грн.

Позивач звертався до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послугу з розподілу природного газу з відповідача. Проте, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року у видачі судового наказу було відмовлено, оскільки отримана судом інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача.

Відтак, відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України товариство звертається до суду в порядку позовного провадження, оскільки за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках по 1/2.

На підставі викладеного, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за послугу з розподілу природного газу з 01 вересня 2023 року до 30 вересня 2024 року в розмірі 1 354,31 грн, 3 % річних в розмірі 25,67 грн, інфляційні втрати 71,45 грн, а також 3 028,00 грн судового збору.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Зазначена ухвала в електронному вигляді направлена позивачу та, як вбачається із Довідки про доставку електронного документа, доставлена до його Електронного кабінету 14 січня 2025 року.

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання ОСОБА_2 та за місцем надання послуг ОСОБА_1 направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись до суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Близькі за змістом висновку містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б.

Крім того, враховуючи, що відповідно до інформації наданої Зазимською сільською радою Броварського району Київської області місце проживання ОСОБА_1 на території Зазимської сільської ради Броварського району Київської області не зареєстроване, він про розгляд справи також повідомлявся шляхом публікації на сайті суду інформації про відкриття провадження у цій справі.

Відповідачі не використали право подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 січня 2020 року № 195988490, № 195988600 квартира АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві приватної власності по 1/2 частки кожному.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , між ними та позивачем склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 01 вересня 2023 року укладено типовий договір розподілу природного газу № , згідно з яким позивач зобов`язувався надати споживачу послугу з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та своєчасно сплатити вартість природного газу у розмірі, порядку та строки визначені договором.

Правові засади функціонування ринку природного газу України визначаються Законом України «Про ринок природного газу».

Статтею 59 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що суб`єкти ринку природного газу, які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Відповідачі не зверталися до ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» із заявами про припинення розподілу природного газу, а фактично користувалися послугами із розподілу природного газу, про що свідчить їх споживання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, взаємних прав та обов`язків, що з них випливають.

Відповідно до пункту 2.1 типового договору Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послуги з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі строки та порядку визначені цим договором.

Згідно з положеннями пунктів 6.1, 6.2 розділу VI договору розподілу природного газу оплата вартості послуг оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення.

Згідно з постановою НКРЕКП від 30 грудня 2022 року № 1944 ТОВ «Газорозподільні мережі України» (зі змінами згідно постановами НКРЕКП від 31 травня 2023 року № 980, від 22 червня 2023 року № 1142, від 28 липня 2023 року № 1391, від 31 серпня 2023 року № 1598, від 29 вересня 2023 року № 1777, від 29 листопада 2023 року № 2235, від 27 грудня 2023 року № 2526, від 30 січня 2024 року № 199, від 22 лютого 2024 року № 376) установлено тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 1,49 грн за 1 куб. м на місяць, крім того ПДВ 0,29 грн., що разом становить 1,78 грн з ПДВ.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок оператора ГРМ (абз. 2 та 3 пункт 6.6 розділу VI Договору розподілу природного газу).

Згідно з підпунктом 1 пункту 7.4 договору споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені договором.

Відповідно до пункту 9 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільчих систем «припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача...».

Згідно з пунктом 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що у відповідачів, за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 вересня 2023 року до 30 вересня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 1 354,31 грн, крім того за період з 01 січня 2024 року до 14 жовтня 2024 року нараховані 3 % річних у розмірі 25,67 грн, інфляційні втрати 71,45 грн.

На час розгляду справи відповідачі не надали доказів ненадання їм послуг або надання послуг неналежної якості, а також доказів щодо сплати заборгованості у добровільному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З огляду на ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном, здійснює свою владу щодо управління ним і вправі вчиняти будь-які дії, що не суперечать закону.

Згідно з ч 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідача, а останній отримує та користується даними послугами та відповідно зобов`язаний здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За загальним правилом, власність зобов`язує власника, в тому числі утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.4 ст. 319, ст. 322 ЦК України).

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача).

Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом.

У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи, що відповідачі у встановленому законом порядку не відмовлялися від надання послуг позивачем з розподілу природного газу за період з 01 вересня 2023 року по 30 вересня 2024 року, не надали доказів ненадання їм послуг або надання послуг неналежної якості, доказів щодо сплати заборгованості у добровільному порядку та доказів на спростування розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку проте, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» за подачу позову сплатило судовий збір у розмірі 3 028 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 29 листопада 2024 року № 12495 в розмірі 2 725,20 грн, від 04 вересня 2024 року № 8601 в розмірі 302,80 грн та просило суд понесені судові витрати стягнути солідарно із відповідачів на його користь.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 461/5420/14-ц дійшов висновку про те, що при повному або частковому задоволенні позову до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що понесені судові витрати у розмірі 3 028 грн підлягають стягненню із відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280283 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з розподілу природного газу задовольнити.

Стягнути солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за послугу з розподілу природного газу за період з 01 вересня 2023 року до 30 вересня 2024 року в розмірі 1 354,31 грн, а також за період з 01 січня 2024 року до 14 жовтня 2024 року 3 % річних в розмірі 25,67 грн та інфляційні втрати в розмірі 71,45 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» понесені судові витрати у розмірі 3 028 грн, а саме з ОСОБА_1 1 514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять) гривень та з ОСОБА_2 1 514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», , місце знаходження: Київська область, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 17 червня 2025 року.

Суддя Н.М. Гізатуліна