Провадження №: 2-з/755/146/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у забезпеченні позову

"17" червня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва, у складі головуючої-судді Хромової О.О., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Сапронової Владислави Олегівни, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Сапронову Владиславу Олегівну, звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

У порядку автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Одночасно з позовною заявою представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Сапроновою В.О., подано заяву про забезпечення позову.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16 червня 2025 року, заяву про забезпечення позову передано на розгляд судді Хромовій О.О. 16 червня

2025 року.

Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 30 000,00 доларів США та зобов`язувався повернути кошти до 15 жовтня 2024 року.

Між сторонами виник спір щодо повернення заборгованості за розпискою у розмірі

30 000,00 доларів США та 3 % річних у розмірі 566,60 доларів США. Згідно із зазначеною розпискою, для забезпечення виконання зобов`язань за розпискою відповідач передає позивачу транспортні засоби Volvo FN, номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричіп Merceron, номерний знак НОМЕР_2 , які, станом на дату складення розписки, знаходилися за адресою: вул. Зрошувальна, 9, м. Київ. Окремий договір застави рухомого майна між сторонами укладено не було. Також у розписці зазначено, що у випадку не повернення суми грошових коштів в повному обсязі транспортні засоби переходять у власність ОСОБА_1 в рахунок погашення суми боргу.

З огляду на викладене позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказані транспортні засоби, що належать відповідачу. Вид заходів забезпечення позову обрано з урахуванням змісту розписки та з огляду на те, що у випадку задоволення позову та звернення стягнення рішення суду до примусового виконання, суми від реалізації таких транспортних засобів буде достатньо для погашення заборгованості відповідача. Водночас, ризик відчуження вказаного майна, за умови невжиття заходів забезпечення позову, є постійним.

Зі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів вбачається, що відповідні свідоцтва видані ТОВ «Бриджер Експрес», однак, товариство не є власником вказаних транспортних засобів, тобто, майно перебуває у користуванні товариства.

За даними РЦС ГЦС МВС в місті Києві від 09 травня 2025 року ТОВ «Бриджер Експрес» видано свідоцтво про реєстрацію для поїздки за кордон НОМЕР_3 на транспортний засіб Volvo FN, номерний знак НОМЕР_1 , також ТОВ «Бриджер Експрес» видано свідоцтво про реєстрацію для поїздки за кордон НОМЕР_4 на транспортний засіб напівпричіп Merceron, номерний знак

НОМЕР_2 . Відомості про ТОВ «Бриджер Експрес» внесені до ЄЛРТЗ як про особу, що може користуватися вказаними транспортними засобами згідно з договором оренди від 22 грудня 2023 року № 1122.

Тобто, відповідач спочатку передав транспортні засоби в користування третій особі строком до 22 грудня 2028 року, а після цього власноручно склав розписку, згідно якої передав ці ж транспортні засоби у заставу з можливістю подальшого переходу майна у власність в рахунок погашення боргу за розпискою. Вказане свідчить про суперечливу поведінку та недобросовісність відповідача. Крім того, на підставі вказаних свідоцтв про реєстрацію спірні транспортні засоби можуть безперешкодно покинути територію України, що значно утруднить звернення стягнення на них.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, дослідивши додатки до неї, дійшов таких висновків.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Заява про забезпечення позову має відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

Згідно із положеннями частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (пункт 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України, до них належать: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті

150 ЦПК України).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина десята статті 150 ЦПК України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із пунктами 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня

2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що між сторонами виник спір з приводу стягнення грошових коштів, пов`язаних із несвоєчасним виконанням умов боргової розписки.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник зазначав, що в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за розпискою відповідач передав позивачу транспортні засоби Volvo FN, номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричіп Merceron, номерний знак НОМЕР_2 , у заставу. Окремий договір застави між сторонами укладено не було.

Станом на дату звернення до суду прострочення виконання зобов`язання за розпискою складає понад 200 календарних днів. Ризик відчуження майна за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

Водночас, зі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів Volvo FN, номерний знак

НОМЕР_1 , та напівпричіп Merceron, номерний знак НОМЕР_2 , вбачається, що відповідні свідоцтва видані ТОВ «Бриджер Експрес», однак, товариство не є власником вказаних транспортних засобів, тобто, майно перебуває у користуванні зазначеного товариства. Вказані свідоцтва видані 22 грудня

2023 року.

За даними РЦС ГЦС МВС в місті Києві від 09 травня 2025 року ТОВ «Бриджер Експрес» може користуватися вказаними транспортними засобами згідно з договором оренди від 22 грудня 2023 року № 1122.

Також з наданої РЦС ГЦС МВС в місті Києві від 09 травня 2025 року інформації встановлено, що ТОВ «Бриджер Експрес» видано свідоцтво про реєстрацію для поїздки за кордон НОМЕР_3 на транспортний засіб Volvo FN, номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію для поїздки за кордон НОМЕР_4 на транспортний засіб напівпричіп Merceron, номерний знак НОМЕР_2 .

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Таким чином, спірні транспортні засоби: автомобіль Volvo FN, номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричіп Merceron, номерний знак НОМЕР_2 , передані в користування третій особі - ТОВ «Бриджер Експрес» на підставі договору оренди від 22 грудня 2023 року № 1122, використовуються у господарській діяльності товариства. Відповідні відомості внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

ТОВ «Бриджер Експрес» не залучено до складу учасників справи, водночас, застосування заходів забезпечення позову матиме вплив на права та обов`язки товариства, а також на можливість здійснення останнім господарської діяльності.

Таким чином, заявлений спосіб забезпечення позову призведе до обмеження прав особи, яка не є учасником справи.

Отже, з метою запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів (накладення арешту на автомобіль та напівпричеп) прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, слід відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Одночасно роз`яснюється, що така відмова не позбавляє права на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Сапронової Владислави Олегівни, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова