ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/8374/13-ц
Номер провадження 22-ц/818/1604/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

боржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року в складі судді Хайкіна В.М. по справі № 638/8374/13-ц за поданням державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі Шевченківський ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ) звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Подання мотивовано тим, що в провадженні Шевченківського відділу ДВС у місті Харкові СМУ МЮ (м. Харків) перебуває виконавче провадження (АСВП) № 43790599 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 19 червня 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова № 638/8374/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 червня 2013 року та до їх повноліття.

Станом на 01 листопада 2024 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 499 189,51 грн. В ході виконавчого провадження № 43790599 державним виконавцем встановлено, що доходи та майно, необхідні і достатні для виконання вищевказаного судового рішення у ОСОБА_1 відсутні.

Між тим, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2018 року по справі № 638/11299/13-ц за ОСОБА_1 визнано право власності на: 1/2 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Після апеляційного перегляду рішення набрало законної сили 04 березня 2020 року.

Проте, ОСОБА_1 ухиляється від реєстрації за собою права власності на 1/2 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , що унеможливлює звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за аліментами.

Посилаючись на вказані обставини, державний виконавець Шевченківського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ просив вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, шляхом надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника за виконавчим провадженням № 43790599, а саме на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 в розмірі, необхідному для виконання виконавчого документу.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року подання державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ задоволено.

Надано дозвіл державному виконавцю Шевченківського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ на звернення стягнення на нерухоме майно боржника за виконавчим провадженням № 43790599, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 в розмірі, необхідному для виконання за виконавчим документом.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що будучі обізнаним про існування заборгованість зі сплати аліментів, боржником не вчинено дій з метою її погашення, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення подання.

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 31 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким залишити подання без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем не вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Вказував, що члени злочинної організації, до складу якої входять окремі представники поліції та прокуратури, протиправно заволоділи належним йому майном. Проте державними виконавцями не було зроблено жодних дій для встановлення місцезнаходження зазначеного майна, вартість перевищує заборгованість зі сплати аліментів.

12 березня 2023 року ним надано перелік цього рухомого майна, що знаходиться у протиправному володінні та користуванні ОСОБА_5 , але державний виконавець ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо стягнення цього майна в рахунок погашення заборгованості.

Судовим рішення щодо стягнення аліментів визначені верхня межа його доходу та нижня, не менше 30 % прожиткового мінімуму, проте виконавці умисно рахують по верхній межі, та не від реального доходу, а від середньої величини по регіону.

На його утриманні перебуває третя донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте в порушення вимог СК України судовим рішенням з нього стягнуто аліменти у розмірі 50% доходу двом першим дітям та на підставі цього рішення неправомірно нараховано заборгованість з аліментів. Також, зазначені в розрахунку суми заборгованості аліментів завищені на суму податків та зборів, а тому розрахунок підлягає перерахуванню.

Вказував про відсутність вини в ухиленні від сплати аліментів, оскільки кримінального провадження №0006292 від 16 грудня 2016 року за ч.1 ст.164 КК України (ухилення від сплати аліментів на дітей) було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Інше кримінальне провадження № 00000039 від 13 січня 2023 року за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 164 КК України наразі не закінчено, а тому не має преюдиціного характеру.

Також, ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 вересня 2018 року було встановлено, що хоча у його діях і мало місце ухилення від сплати аліментів, що тривало певний проміжок часу (систематичний характер), однак воно було вимушеним з його боку через відсутність доходу.

Він є директором двох підприємств: ТОВ «Мультіпак» та ТОВ «Європласт», стосовно яких 12 років (до 13 жовтня 2022 року) тривало кримінальне провадження.

В межах кримінальної справи № 2011/10943/12 були накладені арешти та вилучено майно підприємств та було вилучено усе майно підприємств та особисте майно відповідача, у зв`язку з чим він був позбавлені можливості вести підприємницьку діяльність та отримувати дохід, що виключає вину у несплаті аліментів.

Інші учасники справи ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, право на подання відзиву не скористалися.

У судове засідання апеляційного суду Державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ у м. Харкові Приймак Ю. А. не з`явилася.

Судова повістка-повідомлення про розгляд справи 19 червня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси Державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ у м. Харкові ОСОБА_6 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 03 лютого 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т. 3, а.с.181-182), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (т.3, а.с.180).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, боржника ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ від 23 червня 2014 року відкрито виконавче провадження № 43790599 з примусового виконання виконавчого листа № 638/8374/13-ц, виданого 19 червня 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 червня 2013 року та до їх повноліття (том 1, а.с. 8).

Постановою державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ від 27 вересня 2014 року накладено арешт на автомобіль TOYOTA RAV 4, держ номер НОМЕР_1 , 2000 року та автомобіль ГАЗ АС-С 3302ПБ АХУ-1, держномер НОМЕР_2 2011 року, що належать ОСОБА_1 (том 1, а.с. 9).

Постановою головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ від 19 лютого 2018 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві керувати транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (том 1, а.с. 11).

Постановою головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ від 21 лютого 2018 року ОСОБА_1 як боржника тимчасово обмежено у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (том 1, а.с. 12).

Постановою головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ від 27 лютого 2018 року ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (том 1, а.с. 13).

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ від 18 вересня 2018 року у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що становить 61684,38 грн (том 1, а.с. 14-15).

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на її користь неустойку (пеню) в розмірі 52 459,58 грн за несвоєчасну сплату аліментів, стягнутих рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2014 року; стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн (том 1, а.с. 16 18).

Постановами головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ від 14 травня 2020 року накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, а також на все майно боржника (том 1, а.с. 21 -24).

22 липня 2021 року, 22 жовтня 2021 року, 01 лютого 2022 року та 24 серпня 2022 року державним виконавцем накладено арешт на грошові/електронні кошти, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти-електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів (том 1, а.с. 26-27, 31-36).

Постановами головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ від 18 березня 2021 року та від 12 серпня 2021 року оголошено в розшук майно боржника: автомобіль TOYOTA RAV 4, держномер НОМЕР_1 , 2000 року та автомобіль ГАЗ АС-С 3302ПБ АХУ-1, держ. номер НОМЕР_2 2011 року (том 1, а.с. 28-29-30).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2018 року визнано за ОСОБА_2 :

право власності на: 1/2 частку трикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 , площею 148,0 кв.м.; 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0336, площею 0,0994 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0089, площею 0,0994 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіль AUDI А4, 2007 р.в., д.н. з НОМЕР_3 в цілому; пральну машину Siemens в цілому; холодильник SamsungRL50RELSW в цілому; диван кутовий та крісло Blest в цілому; диван смугастий з дерев`яними бильцями «Constanta» в цілому.

визнано за ОСОБА_1 :

право власності на: 1/2 частку трикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 , площею 148,0 кв.м.; 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0336, площею 0,0994 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0089, площею 0,0994 га за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіль ГАЗ, 2001 р.в., днз НОМЕР_2 в цілому; автомобіль ГАЗ, 2001 р.в., днз НОМЕР_4 в цілому; мікрохвильова піч Samsung в цілому; кухонні меблі зі столом та стільцями в цілому; телевізор LED Samsung UE55D7000LSXUA в цілому; кавоварка GAGGIA PlatinumVision в цілому; електрична газонокосарку в цілому; шезлонги 2 шт в цілому; ноутбук Sony в цілому; стіл письмовий кутовий з тумбою в цілому; крісло шкіряне в цілому; пилосос Rainbow в цілому; шафа для документів в цілому; сейф металевий в цілому; тренажерний набір (2 штанги, лавка) в цілому; посудомийну машину Zanussi DE 6744 в цілому; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частки від вартості спірного обладнання в розмірі 600 000,00 грн, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частки суми статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Мультіпак» в розмірі 500 000,00 грн (том 1, а.с. 39-59).

Постановою Харківського апеляційного суду від 04 березня 2020 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2018 року змінено, доповнено рішення в частині переліку спільного сумісного майна подружжя, яке в порядку розподілу виділяється ОСОБА_1 , такими предметами: стіл письмовий вартістю 400 грн; тумба з шафою під телевізор вартістю 4500 грн; холодильник LGGW-P227HSXA вартістю 11 500 грн; скасовано рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь компенсації 1/2 частини від вартості спірного обладнання в розмірі 600 000 грн. і в задоволені цих вимог відмовлено, в іншій частині рішення суду залишено без змін; вирішено питання про розподіл судових витрат (том 1, а.с 60-89).

Відповідно до Акту про реалізацію предмета іпотеки від 06 грудня 2021 року в межах виконавчого провадження ЗВП № 65689836 з виконання виконавчих листів № 638/8541/14-ц від 18 червня 2015 року, № 638/7380/14-ц від 27 березня 2017 року, виданий Дзержинським районним судом міста Харкова, передано на реалізацію предмет іпотеки:

-житловий будинок, загальною площею 530,4 кв.м., житловою площею 148.0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , 1/2 частки якого належить па праві приватної власності ОСОБА_1 па підставі Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 вересня 2018 року № 638/11299/13-ц;

-земельна ділянка, загальною площею 0,0994 та, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий помер: :00:003:0336, 1/2 частки якої належить на праві власності ОСОБА_1 па підставі Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 вересня 2018 року № 638/11299/13-ц;

-земельна ділянка, загальною площею 0.0994 га, для будівництва і обслуговування житлового буднику, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :00:003:0089, 1/2 частки якої належить на праві приватної власності ОСОБА_1 па підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 вересня 2018 року № 638/11299/13-ц (том 1, а.с.101-103).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - ОСОБА_1 № 281445621 від 27 жовтня 2021 року, право власності на майно - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за боржником не зареєстровано (том 1, а.с. 116-118).

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 31 жовтня 2024 року вартість квартири АДРЕСА_1 становить 2 330 879,83 грн (том 1, а. с. 113-115).

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Вказані конституційні положення реалізовані зокрема у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1, 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У частині 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності/спеціальному майновому праві, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності/спеціальному майновому праві об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, заставлений третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. Арешт на подільний об`єкт незавершеного будівництва накладається з урахуванням особливостей, визначених абзацами другим - п`ятим частини 1 цієї статті. У разі якщо право власності/спеціальне майнове право на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно (частини 3 та 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця (частина 10 статті 440 ЦПК України).

Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця (частина 11 статті 440 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року в справі № 488/3753/17-ц (провадження № 61-17011сво19) зроблено висновок, що «розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) є виконанням судових рішень, як заключного етапу у процесі реалізації захисту цивільних прав. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Правовідносини з виконання судових рішень є триваючими до тих пір, поки судове рішення не буде виконане у порядку, передбаченому законом».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2023 року в справі № 2-2727/11 (провадження № 61-8007св23) вказано, що:

«відповідно до частини 3 та 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірку, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому частиною 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною 10 статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20).

При розгляді справ указаної категорії необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, встановивши, що боржник не має грошових коштів та іншого майна, на яке приватним виконавцем може бути звернуто стягнення з метою виконання рішення суду, дійшов правильного висновку про задоволення подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що приватний виконавець обґрунтовано звернувся з поданням, оскільки відсутність державної реєстрації права власності за боржником ОСОБА_1 на нерухоме спадкове майно, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , унеможливлює подальшу примусову реалізацію цього майна, а отже і виконання судового рішення.

Крім того, відповідно до положень частини 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» боржник не запропонував приватному виконавцю види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу з метою виконання судового рішення про стягнення боргу.

Заперечення боржника щодо привласнення ОСОБА_2 належного йому майна не підтверджено належними доказами, оскільки відповідного судового рішення, яким було б встановлено дані обставини, матеріали справи не містять. Зважаючи, що саме ОСОБА_1 є власником майна, у разі вибуття з власності спірного майна, саме на власникові лежить тягар його повернення та збереження, а тому доводи боржника про бездіяльність державного виконавця щодо розшуку цього майна є необґрунтованими.

Посилання ОСОБА_1 щодо невірного розрахунку заборгованості з аліментів та стягнення їх у більшому розмірі не є предметом розгляду даної справи та не впливають на висновки суду першої інстанції про звернення стягнення на майно, оскільки у разі незгоди з розміром стягнутих аліментів боржник не позбавлений був можливості звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів.

Заперечення боржника про відсутність в нього доходу протягом тривалого часу, що унеможливлює належне виконання рішення суду та призвело до утворення заборгованості також виходить за межі вирішення питання щодо обґрунтованості подання державного виконавця, оскільки розмір заборгованості у встановленому законом порядку не спростовано.

Також, ОСОБА_1 не позбавлений права надати державному виконавцю докази такого виконання без звернення стягнення на нерухоме майно.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 червня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина