ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6264/25 Справа № 234/630/22 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання - Кругман А.М.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Виконавчий комітет Краматорської міської ради,

третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Бєсєда Г.В., -

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У січні 2022року ОСОБА_1 подав в суд позов проти виконавчого комітету Краматорської міської ради про визнання дій незаконними та скасування рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради № 1483 від 01 грудня 2021року про призначення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що він є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати якого померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 червня 2021року відібрано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від батька без позбавлення його батьківських прав; попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3 ; покладено на орган опіки та піклування Краматорської міської ради та заклад соціального захисту, в якому буде перебувати дитина, контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків відносно дитини, в тому числі налагодження стосунків та його матеріального забезпечення.

Рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради № 1369 від 20 жовтня 2021року було надано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статус дитини, позбавленої батьківського піклування та рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради № 1483 від 01 грудня 2021року було призначено ОСОБА_2 опікуном над малолітнім ОСОБА_3 .

Позивач стверджував, що виконавчим комітетом Краматорської міської ради при прийнятті рішення № 1483 від 01 грудня 2021року було грубо порушено законодавство, що регулює порядок встановлення опікунства над дитиною позбавленою батьківського піклування.

Вважав, що оспорюване рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради було прийнято на підставі розгляду заяви ОСОБА_2 , що є грубим порушенням пункту 40 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, відповідно до якого особа, яка виявила бажання взяти на виховання в сім`ю дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, подає заяву (від подружжя приймається спільна заява, підписана обома подружжями) та копію свідоцтва про шлюб (для осіб, які перебувають у шлюбі). На дату подання ОСОБА_2 заяви щодо призначення його опікуном над онуком ОСОБА_3 він офіційно перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і відповідно до цього заява щодо призначення опікунства над ОСОБА_3 мала бути спільною заявою подружжя і вимагала надання додаткових довідок та документів.

Також зазначав, що ОСОБА_4 , яка є дружиною ОСОБА_2 , не є родичкою малолітнього ОСОБА_3 і відповідно до цього була зобов`язана пройти курс навчання.

Рішення прийнято без участі батька дитини, без врахування думки дитини, що унеможливлювало ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_1 щодо реалізації ним прав як батька малолітнього ОСОБА_3 та порушення прав самої дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2025року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що на момент прийняття рішення виконавчого комітету про призначення ОСОБА_2 опікуном над малолітнім ОСОБА_3 органом опіки та піклування першочергово були враховані саме інтереси дитини та її право на проживання і виховання у родині.

Також суд виснував, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушень порядку при прийнятті оспорюваного рішення виконавчого комітету.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

25 квітня 2025року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд»апеляційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2025року.

В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення та задоволення позову.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, рішення суду є невмотивованим та ухвалено ґрунтуючись на припущеннях.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційних скарг, відзиву на апеляційні скарги не подали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2025року витребувано з Індустріального районного суду міста Дніпра цивільну справу, та 05 травня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2025року.

29 травня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 09?? год 17 червня 2025року.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в Електронному суді.

Служба у справах дітей Краматорської міської ради та Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради просили суд розгляду справу за їх відсутності, заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21 січня 2020року /т.1 а.с.15/.

Мати малолітнього ОСОБА_3 -ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 21 січня 2020року /т.1 а.с.16/.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 червня 2021року відібрано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення його батьківських прав; попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3 ; покладено на орган опіки та піклування Краматорської міської ради та заклад соціального захисту, в якому буде перебувати дитина, контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків відносно дитини, в тому числі налагодження стосунків та його матеріального забезпечення; роз`яснено сторонам, що у випадку продовження ухиляння ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини протягом одного року з дня ухвалення рішення у справі, позивач має право повторно звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав; стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який народився у місті Алчевську Луганської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів доходів відповідача, але не менш 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця починаючи з 13 грудня 2019року до досягнення ним повноліття /т.1 а.с.17-21/.

Постановою Донецького апеляційного суду від 08 вересня 2021року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 червня 2021року було залишене без змін /т.1 а.с.22-30/.

Рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради № 1369 від 20 жовтня 2021року надано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статус дитини, позбавленої батьківського піклування /т.1 а.с.31/.

Рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради № 1483 від 01 грудня 2021року призначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /т.1 а.с.32/.

На виконання ухвали суду службою у справах дітей Краматорської міської ради були надані документи, на підставі яких було прийнято рішення № 1483 від 01 грудня 2021року, а саме: висновок служби у справах дітей про можливість ОСОБА_2 виконувати обов`язки опікуна, заява ОСОБА_2 , паспорт ОСОБА_2 , ідентифікаційний код ОСОБА_2 , довідка про доходи ОСОБА_2 , довідка з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , акт обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 , свідоцтво про шлюб ОСОБА_2 , висновок про стан здоров`я ОСОБА_2 , довідка про наявність чи відсутність судимості ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , довідка КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорська» ОСОБА_4 , довідка КНП «Психіатрична лікарня м. Краматорська» ОСОБА_4 , заява ОСОБА_4 щодо згоди на оформлення опіки, рішення виконкому Краматорської міської ради від 20 жовтня 2021року № 1369 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », свідоцтво про народження ОСОБА_6 , ідентифікаційний код ОСОБА_6 , висновок про стан здоров`я ОСОБА_6 , довідка з реєстрації місця проживання ОСОБА_7 , договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , акт про знайомство осіб з дитиною від 08 жовтня 2021року, акт про надання згоди дитини на влаштування в сім`ю від 08 жовтня 2021року.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення.

При цьому суд врахував, що згідно акту про надання згоди дитини на влаштування в сім`ю від 08 жовтня 2021року в присутності працівника та психолога ЦСПРД ССД Краматорської міської ради, спеціаліста ССД проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_3 , який надав згоду на влаштування до сім`ї дідуся ОСОБА_2 .

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 1 Закону України від 13 січня 2005року № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі -Закон № 2342-IV) дитина-сирота -дитина, в якої померли чи загинули батьки.

Органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо: встановлення статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування; надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (частина друга статті 11 Закону № 2342-IV).

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 61 ЦК України орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу, за якими суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною або у разі обмеження її цивільної дієздатності.

За правилом статті 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

За статтею 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

Згідно зі статтею 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування -над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.

Відповідно до пункту 1.1 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26 травня 1999року (далі -Правила) опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Визначення механізму провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, зокрема, набуття дитиною статусу дитини-сироти, або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, регулюється Порядком.

Згідно з пунктом 31 Порядку тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування, у тому числі дитини, розлученої із сім`єю, проводять у межах компетенції служба у справах дітей та уповноважений орган Національної поліції за місцем виявлення дитини.

Дитина, у якої є родичі або інші особи, з якими у неї на момент залишення без батьківського піклування склалися близькі стосунки (сусіди, знайомі) та які бажають залишити її на виховання у своїй сім`ї, може перебувати у їх сім`ї до прийняття рішення про влаштування дитини.

Після встановлення статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, районна, районна у містах Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем походження такої дитини вживає вичерпних заходів до влаштування її в сім`ю громадян України (усиновлення, під опіку, піклування, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу).

Відповідно до пункту 35 Порядку після встановлення статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, районна, районна у містах Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем походження такої дитини вживає вичерпних заходів до влаштування її в сім`ю громадян України (усиновлення, під опіку, піклування, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу). Під час визначення форми влаштування в інтересах дитини мають бути враховані обставини, за яких дитина втратила батьківське піклування, її життєвий шлях, родинні зв`язки, наявність братів та сестер, контакти із соціальним оточенням, стан здоров`я, освіта, інші потреби.

Відповідно до пункту 40 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24 червня 2008року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (надалі - Порядок) особа, яка виявила бажання взяти на виховання в сім`ю дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, подає службі у справах дітей за місцем свого проживання: заяву (від подружжя приймається спільна заява, підписана обома подружжями); довідку про доходи за останні шість місяців або копію декларації про доходи, засвідчену в установленому порядку; документ, що підтверджує право власності або користування житловим приміщенням; копію свідоцтва про шлюб (для осіб, які перебувають у шлюбі); довідку про проходження курсу навчання з виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і рекомендацію центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді щодо включення кандидатів до єдиного банку даних; копію паспорта; висновок про стан здоров`я заявника, складений за формою згідно з додатком 5; довідку від нарколога та психіатра для осіб, які проживають разом із заявниками; довідку про наявність чи відсутність судимості; письмову згоду всіх повнолітніх членів сім`ї, що проживають разом з особою, яка бажає взяти дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, під опіку, піклування, утворити прийомну сім`ю або на власній житловій площі - дитячий будинок сімейного типу, засвідчену нотаріально або написану власноручно в присутності посадової особи, яка здійснює прийом документів, про що робиться позначка на заяві із зазначенням прізвища, ім`я, по батькові, підпису посадової особи та дати.

Відповідно до пункту 41 Порядку у разі коли заявники, які бажають взяти дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, під опіку, піклування, є родичами дитини, служба у справах дітей протягом п`яти робочих днів після перевірки документів, зазначених у пунктах 40 і 40-1 цього Порядку, поданих разом з електронною заявою або заявою у паперовій формі, у разі відповідності їх законодавству: вносить відомості про заявників до єдиного банку даних; проводить обстеження умов проживання заявників, за результатами якого складає акт згідно з додатком 9 (у разі, коли місцем проживання заявників є територія села, селища, подає клопотання до служби у справах дітей відповідної сільської, селищної ради про обстеження умов проживання заявників та складення акта); реєструє заявників у журналі обліку потенційних опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів, що ведеться за формою згідно з додатком 6; готує висновок про доцільність (недоцільність) встановлення опіки, піклування та відповідність її/його інтересам дитини.

Згідно з пунктом 42 Порядку опіка, піклування над дитиною встановлюються рішенням районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Аналогічні за змістом приписи містяться у пункті 3.1 Правил, де вказано, що при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування.

Відповідно до пункту 43 Порядку у разі призначення опікуна враховується бажання дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування. Бесіда з дитиною проводиться працівниками служби у справах дітей з урахуванням її віку, обставин, за яких вона втратила батьківське піклування, не принижуючи гідність дитини та осіб, які виявили бажання взяти її під опіку. За результатами бесіди складається довідка.

Згідно з пунктом 44 Порядку рішення про встановлення опіки, піклування приймається у місячний строк після подання заяви і документів, зазначених у пункті 40 Порядку.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Рішення органів опіки і піклування про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків, а також з інших питань опіки і піклування можуть бути оскаржені в установленому законом порядку (пункт 1.8 Правил).

Відповідно до статті 75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця. Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку. Суд, якщо він призначив піклувальника, або орган опіки та піклування може звільнити піклувальника від його повноважень за заявою особи, над якою встановлено піклування. За заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту.

У пунктах 5.1-5.3 Правил зазначено, що опікуни та піклувальники на їх прохання можуть бути звільнені від виконання своїх обов`язків, якщо орган опіки та піклування за місцем проживання підопічного визнає, що дане прохання викликане поважною причиною. Органи опіки та піклування за своєю ініціативою, за клопотанням підопічних, державних або громадських організацій, а також згідно з обґрунтованими заявами будь-яких осіб можуть звільнити опікуна або піклувальника від виконання покладених на нього обов`язків, якщо встановлять, що опікун чи піклувальник не відповідає своєму призначенню або належним чином не виконує своїх обов`язків. При зловживанні правами і залишенні підопічних дітей без догляду і піклування опікун або піклувальник притягується до відповідальності згідно з чинним законодавством.

З метою оформлення опіки над малолітнім ОСОБА_8 , громадянином ОСОБА_2 був наданий повний пакет документів для оформлення опіки над малолітнім ОСОБА_8 відповідно до пункту 40 Порядку.

Згідно акту про надання згоди дитини на влаштування в сім`ю від 08 жовтня 2021року в присутності працівника та психолога ЦСПРД ССД Краматорської міської ради, спеціаліста ССД проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_3 , який надав згоду на влаштування до сім`ї дідуся ОСОБА_2 .

Частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі, шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997року № 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11липня 2017року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно з частиною третьою статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали.

Встановивши, що на момент прийняття оспорюваного рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради № 1483 від 01 грудня 2021року органом опіки та піклування першочергово були враховані саме інтереси дитини та її право на проживання та виховання у родині, а матеріали справи не містять доказів порушення порядку при прийнятті цього рішення, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Заразом позивач не позбавлений права на звернення до суду із заявою про повернення дитини в порядку частини третьої статті 170 СК України, тобто у спосіб, який забезпечує належне та ефективне поновлення в правах.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, які обґрунтовано викладено в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно не зупинив провадження у справі до прийняття рішення у кримінальних провадженнях, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст.ст. 365, 366, 162, 182 КК України, - не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки враховуючи предмет позову та обставини, викладені в позові, підстави для обов`язкового зупинення провадження у даній справи відсутні. Крім того, підставою зупинення провадження є не сам факт перебування у провадженні органу досудового розслідування кримінального провадження, яке тим чи іншим чином пов`язане з розглядом цієї справи, а саме об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх заперечень.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2025року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 червня 2025року.

Судді: