справа № 363/4257/24
головуючий у суді І інстанції Рукас О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2025 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 6 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності,
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якомупросила здійснити його поділ наступним чином: 1) визнати за ОСОБА_1 право власності на а) транспортний засіб марки Peugeot, моделі 206, 2006 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , а також б) 61/100 частки у праві власності на квартиру загальною площею 86,3 кв. м (житлова площа 42,6 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) визнати за ОСОБА_2 право власності на а) транспортний засіб марки Kia, моделі Sportage, 2019 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , а також б) на нежитлове приміщення (підсобне приміщення) загальною площею 1,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення НОМЕР_7, а також в) 39/100 частки у праві власності на квартиру загальною площею 86,3 кв. м (житлова площа 42,6 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_1 просила вирішити питання про розподіл судових витрат.
Також відповідачем було подано зустрічний позов про визнання права особистої приватної власності (Т. 1, а.с. 98-147), в якому ОСОБА_2 з викладених у зустрічній позовній заяві підстав просив визнати за ним право приватної власності на майно: 1) квартиру загальною площею 86,3 кв. м (житлова площа 42,6 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) нежитлове приміщення (підсобне приміщення) загальною площею 1,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення НОМЕР_7; 3) транспортний засіб марки Kia, моделі Sportage, 2019 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 6 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно:

1) квартиру загальною площею 86,3 кв. м (житлова площа 42,6 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18;

2) нежитлове приміщення (підсобне приміщення) загальною площею 1,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення НОМЕР_7; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18;

3) транспортний засіб марки PEUGEOT, моделі 206, 2006 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

4) транспортний засіб марки KIA, моделі SPORTAGE, 2019 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- транспортний засіб марки PEUGEOT, моделі 206, 2006 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- 1/2 частки у праві власності на квартиру загальною площею 86,3 кв. м. (житлова площа 42,6 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18;

- 1/2 частки у праві власності на нежитлове приміщення (підсобне приміщення) загальною площею 1,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення НОМЕР_7; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на:

- транспортний засіб марки KIA, моделі SPORTAGE, 2019 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ;

- 1/2 частки у праві власності на квартиру загальною площею 86,3 кв. м. (житлова площа 42,6 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18;

- 1/2 частки у праві власності на нежитлове приміщення (підсобне приміщення) загальною площею 1,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення НОМЕР_7; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18;

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за припинення частки у спільному автомобілі марки PEUGEOT, моделі 206, 2006 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 72 570 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за припинення частки у спільному автомобілі марки KIA, моделі SPORTAGE, 2019 року випуску, номер кузова/шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 у розмірі 433 200 гривень.

У задоволенні зустрічного цивільного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності задовольнити.

Постановою Київського апеляційного суду від 3 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 6 березня 2025 року залишено без змін.

5 червня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Войтенко І.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій представник просить ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, понесені в апеляційному суді в розмірі 15 000 грн.

В обґрунтування заяви вказує, що адвокат позивача у відзиві на апеляційну скаргу заявляв про попередній орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу та повідомив суду, що докази понесених витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Вказує, що з метою ефективного захисту ОСОБА_1 звернулась за професійною правничою допомогою до адвоката Войтенка І.В., в результаті чого ОСОБА_1 понесла витрати на правничу допомогу у апеляційному суді в розмірі 15 000 грн, які просить стягнути з ОСОБА_2 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 просила ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, понесені в апеляційному суді в розмірі 15 000 грн.

Від ОСОБА_2 23 червня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку сторін такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи заяви, колегія суддів вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ст.30 Закону «Про адвокатуру» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 травня 2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Войтенко І.В. було подано відзив по справі, де в порядку ч.1 ст.134 ЦПК України та ч.8 ст.141 ЦПК України було зазначено попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_1 очікує понести у зв`язку із розглядом справи у апеляційному суді.

Крім того, адвокатом зазначено, що акт прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги буде підписано після закінчення судового засідання у якому буде оголошено рішення по суті розгляду справи, та не може бути підписано раніше фактично наданих юридичних послуг.

5 червня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Войтенко І.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій представник просить ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, понесені в апеляційному суді в розмірі 15 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у апеляційному суді та їх відшкодування було надано: акт № 02-01/07-24 прийому-передачі виконаних робіт від 3 червня 2025 року; звіт про виконану роботу від 3 червня 2025 року на суму 15 000 грн; рахунок-фактуру від 3 червня 2025 року на суму 3 000 грн; платіжну інструкцію від 10 травня 2025 року на суму 12 000 грн; платіжну інструкцію від 3 червня 2025 року на суму 3 000 грн; договір № 01/07-24 про надання правничої допомоги від 25 липня 2024 року укладений між ОСОБА_1 та АО «Войтенко та партнери»; додаток № 1 до договору № 01/07-24 про надання правничої допомоги від 25 липня 2024 року.

Матеріалами справи також встановлено, що всі докази понесення витрат на правову допомогу у апеляційному суді були направлені стороні відповідача.

Судом встановлено, що відповідно до додатку до договору укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Войтенко та партнери» від 25 вересня 2018 року № 02/09-18 вартість підготовки відзиву на апеляційну скаргу адвокатським бюро у майнових спорах становить від 6 000 грн, за участь адвоката у судових засіданнях у межах м. Києва - 3 000 грн.

Під час надання професійної правничої допомоги сторони дійшли згоди, що враховуючи складність підготовки відзиву на апеляційну скаргу, вартість підготовки відзиву становитиме 12 000 грн.

Таким чином під час розгляду апеляційного провадження Київським апеляційним судом, у відповідності до умов договору про надання правової допомоги, та згідно із звітом про виконану роботу АБ «Войтенко та партнери», та актом прийому передачі наданих адвокатським бюро послуг, ОСОБА_1 фактично понесла наступні витрати:

- за підготовку та подачу до Київського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 6 березня 2024 року у справі № 363/4257/24 - 12 000 грн;

- за взяття участі адвокатом адвокатського бюро у судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду - 3 000 грн.

Загалом витрати на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом цієї справи Київським апеляційним судом становлять 15 000 грн та підтверджуються відповідними доказами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені у заяві витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн є доведеними.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 було направлено на адресу ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу, в якому заявлено про витрати на правничу допомогу та направлено заяву про ухвалення додаткового рішення разом із доказами понесення витрат на правничу допомогу. Разом із тим, станом на час ухвалення додаткового рішення на адресу Київського апеляційного суду не надходило заперечень щодо витрат на правничу допомогу. Більш того, ОСОБА_2 направив до Київського апеляційного суду клопотання про розгляд справи, що призначена на 24 червня 2025 року, за його відсутності, у якому визнав вимоги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000 грн та відшкодування цієї суми за рахунок ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 270 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба