ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7163/25 Справа № 243/4363/19 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

17 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В., Никифоряка Л.П., розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Попкової О.В. на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2019 року у справі за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2019 року позов задоволено.

Із вказаним судовим рішенням не погодилася представник відповідача та подала апеляційну скаргу, яка надійшла безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно ч.4 ст.287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема, на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. У ч.3 ст. 354 ЦПК України зазначено, що строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи у суді першої інстанції здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження та завершився 21 червня 2019 року ухваленням заочного рішення.

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, яка ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2022 року залишена без задоволення.

Таким чином, строк на апеляційне оскарження заочного рішення від 21 червня 2019 року для відповідача закінчився 16 лютого 2022 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку із не повідомленням позивача про розгляд справи, не отриманням копії заочного рішення та ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення. Також зазначала, що про наявність ухвали від 17.01.2022 року стороні відповідача стало відомо лише у травні 2025 року та такого ж місяця отримано її копію. Крім того, зазначала підставою для поновлення строку наявність форс мажорних обставин у вигляді введення в країні воєнного стану та проведення активних бойових дій у м. Слов`янську.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (ч. 2 ст. 358 ЦПК України).

Згідно правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 26.01.2022 року у справі 345/3838/14-цта від 14.12.2020 року у справі №521/2816/15-ц, за правилами частини третьої статті 354 та частини другої статті 358 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути поновлений у разі подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Отже, положення частини другої статті 358 ЦПК України дають право суду на поновлення строку на апеляційне оскарження, але не вказують про обов`язок вчинення таких дій.

При зверненні із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження представник відповідача посилався на те, що вони не отримували копію заочного рішення та ухвали від 17.01.2022 року, а про наявність ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення вони дізнались у травні 2025 року.

Однак зазначене спростовується матеріалами справи, зокрема відповідно до заяви про видачу копії заочного рішення представник ОСОБА_1 адвокат Прокопцев С.В. отримав копію заочного рішення 24.12.2021 року, а копію ухвали від 17.01.2022 року отримано ним 21.02.2022 року (а.с.29, 70) Крім того, з матеріалів справи вбачається, що представник апелянта був залучений до участі у справі, приймав участь у її розгляді, отримував копію судових рішень, подавав клопотання та заяви, зокрема заяву про розгляд заяви про перегляд заочного рішення без його участі. При цьому ОСОБА_1 також сама зверталась із аналогічною заявою (а.с.62,63). Однак, з апеляційною скаргою сторона відповідача звернулась тільки у травні 2025 року, тобто більше ніж через 3 роки, після постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Крім того, слід звернути увагу, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні, на який посилається апелянт, ще не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому зазначена причина з огляду на отримання копії оскаржуваного судового рішення та функціонування суду під час воєнного стану, не перешкоджали відповідачу реалізувати своє право на апеляційне оскарження рамках річного строку закріплено у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові від 04 листопада 2024 року у справі № 405/4689/19 зробив висновок про те, що відсутність у рішенні суду вказівки на дату складення його повного тексту та несвоєчасне надіслання оскаржуваного судового рішення до Єдиного державного реєстру судових рішень, за умови, що учасник справи, який подає апеляційну скаргу, знав про судове засідання, в якому ухвалено оскаржуване судове рішення, не є перешкодою для отримання цією особою у розумний строк інформації про стан відомого їй судового провадження та не свідчить про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України.

Також у цій постанові Верховний Суд наголошував, що особою, не повідомленою про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої відкрито провадження. При цьому звертав увагу, що законодавець при конструюванні частини другої статті 358 ЦПК України не визначив, що під час її застосування має враховуватися дата внесення судом рішення до Єдиного державного реєстру судових рішень. Зазначав, що відсутність у рішенні суду вказівки на дату складання його повного тексту та несвоєчасне надіслання оскарженого судового рішення суду першої інстанції до Єдиного державного реєстру судових рішень, за умови, що учасник справи (зокрема, котрий ініціював позов - позивач), який подає апеляційну скаргу, знав про розгляд справи, не є перешкодою для отримання цією особою у розумний строк інформації про стан відомого їй судового провадження та не свідчить про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

Однак право на доступ до суду не є абсолютним, воно може підлягати законним обмеженням, внаслідок дії закону, зокрема норм процесуального права.

Також, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком цієї особи добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачені процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S. A. v. Spain», заява № 11681/85).

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Данні положення кореспондуються з положеннями ч.1 ст. 44 ЦПК України, в якій зазначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

Європейський суд з прав людини зазначає, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року заява №236/03).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (п. п. 33, 34 рішення ЄСПЛ від 20 червня 2011 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такі ж висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 15.04.2021 року у справі №201/11460/19 та від 26 квітня 2021 року у справі №753/7619/19.

Таким чином, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження більше ніж на рік.

Також слід зазначити, що принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Отже, застосування апеляційним судом процесуальних обмежень при апеляційному оскарженні заочного рішення суду першої інстанції від 21 червня 2019 року відповідає принципу юридичної визначеності і не може вважатись відмовою у доступі до правосуддя.

Керуючись ст. 357, ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Попкової О.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Попкової О.В. на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2019 року відмовити.

Цивільну справу №243/4363/19 за позовною заявою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: