Номер провадження: 22-ц/813/2874/25
Справа № 496/528/24
Головуючий у першій інстанції Горяєв І.М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сегеди С.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна Енергопостачальна компанія» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 серпня 2024 року, постановленого під головуванням судді Горяєва І.М., повний текст рішення складений 07 жовтня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна Енергопостачальна компанія» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна Енергопостачальна компанія» (далі ТОВ «ООЕК») про стягнення заборгованості, в якому з урахуванням зміни предмету позову просила стягнути з ТОВ «ООЕК» на користь ОСОБА_3 3 % річних у розмірі 1463,82 грн., інфляційні витрати у розмірі 2389,79 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1700 від 23.09.2021 р. та судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що в 2021 році між ОСОБА_2 та ТОВ «ООЕК» укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1700 від 23.09.2021 р. За вказаним договором, позивач бере на себе зобов`язання продавати відповідачу електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим договором. Відповідач не здійснив розрахунок за придбану енергію у позивача у липні місяці 2023 за розрахунковий період червень 2023 року, у вересні місяці 2023 року за розрахунковий період серпень 2023 року, в жовтні місяці 2023 року за розрахунковий період вересень 2023 року, в листопаді місяці 2023 року за розрахунковий період жовтень 2023 року, в грудні місяці 2023 року за розрахунковий період листопад 2023 року, та як наслідок за договором рахується заборгованість в розмірі 120840,50 грн. Зазначена заборгованість відповідає підписаним актам приймання-передавання товару (електричної енергії) за відповідні періоди.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16 серпня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Стягнуто з ТОВ «ООЕК» на користь ОСОБА_2 3 % річних у розмірі 1463,82 грн., інфляційні витрати у розмірі 2389,79 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн. за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1700 від 23.09.2021 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ТОВ «ООЕК» звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в задоволеній частині позову скасувати, постановити в цій частині нове рішення, яким в задоволені позовної заяви відмовити, стягнути з позивача судовий збір за подання апеляційної скарги, повернути з Державного бюджету України на користь відповідача судовий збір у розмірі 363,36 грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не були взяті до уваги форс-мажорні обставини, які виникли у зв`язку з впровадженням на території України воєнного стану та неможливість виконання стороною своїх конкретних зобов`язань, і причинно-наслідковий зв`язок між ними.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги безпідставність та необґрунтованість вимог позивача про стягнення моральної шкоди, яку заподіяно внаслідок прострочення строку оплати за договором №1700.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що розмір заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим, неспівмірним та не відповідає фактично наданим послугам.

Крім того, вважає, що при визначені розміру витрат на правничу допомогу, суд не врахував пропорційність стягнутих витрат на правничу допомогу до задоволених позовних вимог.

Також апелянт звернув увагу, що позивачем позовна заява була подана через підсистему «Електронний суд», а тому сума стягнутого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягала стягненню у розмірі 339,48 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Кравець І.Г., представник ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування законного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що в 23.09.2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ООЕК» укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №1700 від 23.09.2021 р.

За вказаним договором, позивач бере на себе зобов`язання продавати Відповідачу електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим Договором.

Згідно пункту 2.3. договору споживач має право на отримання плати за електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, за «зеленим» тарифом, відпущеної постачальнику універсальних послуг в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарствам.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що розрахунковим період є календарний місяць. При цьому, оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством здійснюється відповідачем до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно п. 4.2 договору відповідач повинен перераховувати кошти для оплати проданої позивачем електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання та/або з енергії вітру генеруючою установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок позивача відповідно до заяви-повідомлення з урахуванням відрахувань згідно чинного законодавства України.

Згідно п. 4.4 договору у разі зміни «зеленого» тарифу розрахунки за придбаний відповідачем обсяг відпущеної приватним домогосподарством електричної енергії у мережу, що перевищує. місячне споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством, здійснюються відповідно до встановленого НКРЕКП «зеленого» тарифу. Зміни «зеленого» тарифу не потребують внесення відповідних змін до цього договору.

Відповідно до п. 4.6 договору відповідач щомісяця на основі отриманих показів засобу вимірювальної техніки не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, подає позивачу звіт про покази засобу вимірювальної техніки, обсяги та напрямки перетоків прийнятої-переданої електричної енергії.

Відповідач не здійснив розрахунок за придбану енергію у позивача у липні місяці 2023 за розрахунковий період червень 2023 року, у вересні місяці 2023 року за розрахунковий період серпень 2023 року, в жовтні місяці 2023 року за розрахунковий період вересень 2023 року, в листопаді місяці 2023 року за розрахунковий період жовтень 2023 року, в грудні місяці 2023 року за розрахунковий період листопад 2023 року, та як наслідок за договором рахується заборгованість в розмірі 120840,50 грн. Зазначена заборгованість відповідає підписаним актам приймання-передавання товару (електричної енергії) за відповідні періоди.

В зв`язку з тим, що відповідачем було прострочено виконання зобов`язань за договором, позивачем на адресу відповідача засобами електронної пошти в грудні 2023 року було направлено письмову претензію, в якій зазначено про необхідність погашення заборгованості. Відповідачу запропоновано погасити заборгованість на протязі семи днів з дня отримання такої претензії.

Стягуючи з ТОВ «ООЕК» на користь ОСОБА_2 3% річних у розмірі 1463,82 грн., суд першої інстанції виходив із наявності заборгованості за укладеним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, оплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як зазначено у ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України, визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений.

Відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом - домовленість між індивідуальним побутовим споживачем та постачальником універсальних послуг, яка спрямована на врегулювання цивільних прав та обов`язків під час купівлі-продажу за «зеленим» тарифом електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про альтернативні джерела енергії» електрична енергія, вироблена з альтернативних джерел (зокрема сонячна енергія) виробляється на об`єктах альтернативної енергетики (зокрема генеруючі установки приватного домогосподарства) і може виступати товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Пунктом 4 частини 5 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлений обов`язок для постачальників універсальних послуг купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує 50 кВт, за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, та у кожному розрахунковому періоді здійснювати пріоритетну оплату її вартості.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом вірно встановлено, що строк виконання зобов`язання зі сплати вартості проданої електричної енергії встановлений в договорі, однак, незважаючи на умови договору, відповідач не здійснив оплату вартості проданої позивачем електричної енергії в терміни визначені договором.

Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належними та допустимими доказами довів факт укладення договору та наявність заборгованості, проте відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт виконання ним зобов`язань за договором.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду про стягнення з ТОВ «ООЕК» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 1000 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням того, що позивачем на підтвердження понесення ним моральної шкоди у визначеному розмірі, належних та достатніх доказів надано не було, виходячи із засад виваженості та справедливості, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не були взяті до уваги форс-мажорні обставини, оскільки відповідачем не доведено, що вказані форс-мажорні обставини впливають на відносини з контрагентами за укладеними договорами, які унеможливлюють вчасного погашення заборгованості.

Доводи про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача про стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд стягуючи моральну шкоду на законних підставах виходив із засад виваженості та справедливості спричиненої позивачу моральної шкоди.

Доводи про те, що сума стягнутого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягала стягненню у розмірі 339,48 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору у 2024 року за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою складав 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15140 грн.).

Колегія суддів залишає без задоволення доводи про необґрунтованість та не співмірність стягнутих витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням наданих до суду доказів понесених вказаних витрат.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду про стягнення з ТОВ «ООЕК» на користь ОСОБА_2 інфляційних витрат у розмірі 2389,79 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку індексації, наданим позивачем, розрахунок проведено з 01.08.2023 року по 18.03.2024 року на суму 30 397,81 грн., з 01.10.2023 року по 19.03.2024 року на суму 30 928,42 грн., з 01.11.2023 року по 20.03.2024 року на суму 28 323 грн., та сума інфляційних витрат зазначена у розмірі 2389,79 грн.

Колегія суддів, звертає увагу, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%.

За період зазначений позивачем з серпня 2023 року по березень 2024 року (з серпня 2023 року - 98,6%, 100,5%, 100,8%, 100,5%, 100,7%; за 2024 рік - 100,4%, 100,3%, 100,5%) величина індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації у розмірі 103%, а тому сума боргу не може бути проіндексована.

За наведених підстав, колегія суддів приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у стягненні інфляційних витрат.

З огляду на положення ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна Енергопостачальна компанія» задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 серпня 2024 року в частині стягнення інфляційних витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині постанову.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог про стягнення інфляційних витрат у розмірі 2 389 гривень 79 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 16 червня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Є.С. Сєвєрова