Справа № 344/9423/25
Провадження № 2-о/344/305/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.,

секретаря Явецької Ю.В.,

за участі заявниці ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник 27 травня 2025 р. звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеженням, а саме:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 (шість) місяців;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань не менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на строк 6 (шість) місяців;

- заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 (шість) місяців;

- заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватись з нею, на строк 6 (шість) місяців.

В обґрунтування заяви зазначається, що вона 29.01.2020 року розірвала шлюб із ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу сторони залишилися проживати в одній квартирі. Під час спільного проживання ОСОБА_3 систематично вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство та неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. 24.01.2023р. Івано-Франківським міським було винесено рішення про видачу обмежувального припису та визначено заходи тимчасового обмеження та покладено на нього обов`язки. Окрім того, вироком Івано-Франківського міського суду від 27.06.2023 року визнано ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, та призначено покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць. Також 24.04.2025 року щодо ОСОБА_3 винесено терміновий заборонений припис та йому заборонено у будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 . З того часу поведінка ОСОБА_3 не змінилась, він погрожує фізичною розправою, що призводить до постійних фізичних та психологічних страждань. Останнім часом перебуває у стані алкогольного сп`яніння, його поведінка є неконтрольована.

Заявниця та її представник в судовому засіданні підтримали подану заяву у повному обсязі, просили задовольнити вимоги заяви, оскільки ОСОБА_3 систематично вчиняє психологічне насильство щодо ОСОБА_1 .

Заінтересована особа в судовому засіданні заперечив доводи та вимоги заяви, просив відмовити у її задоволенні. Додатково вказав, що заявниця насправді вчиняє відносно нього домашнє насильство, зв`язує руки та ноги, здебільшого у них виникають конфлікти через те, що сама заявниця на це провокує.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

У судовому засіданні судом встановлено, що 29.01.2020р. рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано шлюб.

Як пояснили суду сторони, вони й надалі після розірвання шлюбу проживають за однією адресою - АДРЕСА_1 , оскільки кожному з них належить по 1/3 частці даної квартири і ще 1/3 частки належить їхньому сину.

24.04.2025р. працівниками Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області було винесено терміновий заборонений припис стосовно ОСОБА_3 (а.с.10). Працівником поліції у даному приписі зазначено, що 24.04.25р. близько 20.50 год. за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_1 - вчинив словесні образи, поводив себе агресивно. Строк видачі обмежувального припису на 10 діб.

Згідно повідомлення Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області станом на 05.05.2025 року на громадянина ОСОБА_3 у період із 01.01.2024 року складено два протоколи про адміністративні правопорушення від 24.04.2025 року та від 18.02.2024 року. Станом на 05.05.2025 року ОСОБА_3 перебуває на профілактичному обліку.

Також до матеріалів справи ОСОБА_3 долучив ряд постанов та рішень суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, видачу відносно нього обмежувального припису. закриття справ про адміністративне правопорушення відносно нього у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Попередньо, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.04.2024р. у справі №344/3843/24 щодо ОСОБА_3 вже було видано обмежувальний припис та покладено на нього обов`язки.

Також у судовому засіданні було оглянуто відеозапис наданий заявницею із якого вбачається, що ОСОБА_3 перебуває в одній квартирі із заявницею та висловлюється в її сторону нецензурно, а заявниця його знімає на відео.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (щодо вчинення домашнього насильства) має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані з протиправною поведінкою останнього.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, наведені норми чинного законодавства України та те, що у судовому засіданні не підтверджено ні систематичність домашнього насильства, ні фізичний вид такого, а стосовно психологічного виду, то зважаючи на причину конфлікту - невирішені майнові питання після розірвання шлюбу та взаємні образи, суд приходить до висновку про те, що заявник не довела вимоги заяви щодо видачі обмежувального припису.

В даному випадку суд не вбачає ознак домашнього насильства, зокрема психологічного, оскільки вбачається, що між сторонами є побутові конфлікти, жодних доказів того, що ОСОБА_3 , з 08 квітня 2024 року (дати постановлення останнього рішення суду про видачу обмежувального припису), вчиняв домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , немає.

Сторонам слід вирішити свій побутовий конфлікт шляхом виділення своїх часток у квартирі та припинити спільне проживання, а не шляхом звернення до суду із заявами про видачу обмежувальних приписів.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 350-1, 350-6 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Копії рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бабій О.М..