Справа № 352/3204/24
Провадження № 22-ц/4808/693/25
Головуючий у 1 інстанції КУЗЬМЕНКО С. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.

учасники справи

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» на заочне рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Кузьменка С.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Процент» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1659-1238-1 від 31.10.2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31 жовтня 2023 року сторони уклали кредитний договір №1659-1238-1 відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4200 грн строком на 365 днів (до 30 жовтня 2024 року) шляхом переказу на її платіжну карту № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування.

Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб - сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Кредитні кошти були відправлені відповідачці 31.10.2023 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «Приватбанк».

У зв`язку із невиконанням умов договору, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 23 грудня 2024 року за період з 31.10.2023 року по 30.10.2024 року становить 57655 грн, з яких: 4200 грн заборгованість за кредитом, 53 455 грн - заборгованість за процентами, нараховані за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом.

Посилається на те що Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»№3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023 року), яким внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп 13 п.5 Розділу І Закону 33498- IX) на вказані кредитні правовідносини не застосовуються, оскільки зміни до кредитного договору не вносились, додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались, то, відповідно, законодавче обмеження по зменшенню денної процентної ставки на даний кредитний договір не поширюється.

Просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №1659-1238-1 від 30.10.2023 року в розмірі 57 655 грн, з яких 4 200 грн заборгованість за кредитом, 53 455 грн - заборгованість за нарахованими процентами; понесені судові витрати по судовому збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Заочним рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором №1659-1238-1 від 31 жовтня 2023 року в розмірі 35 422 грн, з яких заборгованість за кредитом - 4200 грн; заборгованість за процентами 31 122 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1488, 46 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Не погодившись з рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Процент» звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині зменшення суми заборгованості за нарахованими відсотками за період з 31.10.2023 року по 30.10.2024 року та зменшення судових витрат по сплаті судового збору, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині: суми заборгованості за нарахованими процентами за період з 31.10.2023 року по 30.10.2024 року, що нараховані відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом (1277% річних) та Графіку платежів у розмірі 53 455 грн; судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн за подання позовної заяви. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4542 грн за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що укладаючи кредитний договір, відповідач ознайомився з його умовами і реалізував своє право на власний розсуд. Зміни умов до кредитного договору №1659-1238-1 від 31.10.2023 року не вносилися, тому зменшення судом першої інстанції нарахованих відсотків за договором є неправомірним.

Посилається на те, що у зв`язку порушенням умов договору, заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 23.12.2024 року становить: 4200 грн заборгованість за кредитом; 53455 грн заборгованість за нарахованими процентами за період з 31.10.2023 року по 30.10.2024 року, що нараховані відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 3,5 за кожен день користування кредитом (1277,5% річних) та Графіку платежів.

Скаржник посилається на те, відповідно до п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Вказує, що пунктом 9 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом 33498-ІХ, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024 року, денна процентна ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладення такого договору. При цьому денна процентна ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносились зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту)

Посилається на те, що підписавши кредитний договір, сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. Кредитний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником, тому відсутні підстави для зменшення процентної ставки за кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 57655 грн і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Процент». Копію вказаної ухвали направлено ОСОБА_1 11 квітня 2025 року за місцем реєстрації відповідачки. 22 квітня 2025 року на адресу апеляційного суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому зазначено причину не вручення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження на 27 травня 2025 року. 22 квітня 2025 року за місцем реєстрації відповідачки було направлено копію вказаної ухвали. 05 травня 2025 року на адресу апеляційного суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому зазначено причину не вручення «адресат відсутній за вказаною адресою».

27 травня 2025 року не відбувся розгляд справи, у зв`язку із перебуванням судді, який входить до складу суду на навчанні, розгляд справи було відкладено 17 червня 2025 року.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується в частині зменшення суми заборгованості за нарахованими відсотками за період з 31.10.2023 року по 30.10.2024 року, та в частині стягнення судового збору. Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2025 року не оскаржується в частині стягнення кредитної заборгованості за тілом кредиту та правничої допомоги, тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині, а саме в частині зменшення суми заборгованості за нарахованими відсотками за період з 31.10.2023 року по 30.10.2024 року, та в частині стягнення судового збору.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з положень частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Суд врахував положення пункту 17 розділу IV Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», та дійшов висновку, що з 31.10.2023 року по 23.12.2023 року - розмір процентної ставки за користування кредитом складає 3,5% від суми кредиту за кожен день, з 24.12.2023 року по 21.04.2024 року - розмір процентної ставки за користування кредитом складає 2,5% від суми кредиту за кожен день, з 22.04.2024 року по 19.08.2024 року - розмір процентної ставки за користування кредитом складає 1,5% від суми кредиту за кожен день, 20.08.2024 року по 30.10.2024 року - розмір процентної ставки за користування кредитом складає 1% від суми кредиту за кожен день та дійшов висновку, що розмір відсотків, які підлягають стягненню, складає 31 122 грн.

Суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у розмір 1488,66 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1659-1238-1, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4200 грн на умовах строковості, зворотності, платності, Відповідачка зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно до п.1.2 договору процентна ставка за користування кредитом становить 3,5% від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 1277,5%) користування кредитом. Процентна ставка за кредитом є фіксованою.

Відповідно до п.1.3 строк надання кредиту 365 днів.

Факт отримання кредитних коштів відповідачем у сумі 4200 грн за договором №1659-1238-1 від 31 жовтня 2023 року підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту, яке здійснювалося за допомогою системи Fondy на картковий рахунок, вказаний відповідачем в анкеті-заяві та випискою про рух коштів по картці НОМЕР_2 .

Згідно виписки за договором №б/н за період 31 жовтня 2023 року по 05 листопада 2023 року, 31 жовтня 2023 року на рахунок відповідачка зараховано кошти у сумі 4200 гривень.

Відповідно до розрахунку заборгованості, який надано позивачем за договором №1659-1238-1 від 31 жовтня 2023 року, заборгованість відповідачки станом на 23 грудня 2024 року становить 57 655 грн, з яких 4200 грн - заборгованість за кредитом, 53455 грн - заборгованість за нарахованими процентами.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

У справі, яка переглядається, встановлено, що 31 жовтня 2023 року між сторонами укладено кредитний договір №1659-1238-1, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4200 гривень, строком на 365 днів (до 30 жовтня 2024 року).

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Процентна ставка за користування кредитом відповідно до п.1.2 кредитного договору, складає у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5%).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, проценти за користування кредитом нараховувалися за відсотковою ставкою в розмірі 3,5% у період з 31.10.2023 року по 30.10.2024 року. Загальна сума нарахованих відсотків становить 53 455 грн.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна процентна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%.

Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону.

Кредитний договір №1659-1238-1 від 31.10.2023 року укладений 31.10.2023 року строком 365 днів. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року. Тобто даний кредитний договір діяв після набрання чинності цим Законом. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про застосування до вказаних правовідносин зазначеного вище закону.

Розрахунок заборгованості по відсоткам, здійснений судом та висновок суду про те, що з 31 жовтня 2023 року по 23 грудня 2023 року розмір процентної ставки за користування кредитом складає 3,5% від суми кредиту за кожен день; з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом складає 2,5% від суми кредиту за кожен день; з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом складає 1,5% від суми кредиту за кожен день; з 20 серпня 2024 року по 30 жовтня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом складає 1% від суми кредиту за кожен день, є вірним,обґрунтованим та відповідає вимогам Закону.

Враховуючи викладене, доводи скаржника про те, що зміни до Закону «Про споживче кредитування» не стосуються укладеного з відповідачем у цій справі кредитного договору №1659-1238-1 від 31.10.2023 рокубез внесення до нього змін, є безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2025 року в оскаржуваній частині, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Колегія суддів, зазначає, що за наслідками розгляду позову в суді першої інстанції ухвалено рішення суду, яким з відповідачки на користь позивача стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

У постанові Верховного Суду у справі №183/7850/22 від 31 січня 2024 року вказано: «Касаційний суд вже звертав увагу, що принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21 (провадження № 61-4060св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року в справі № 757/42885/19-ц (провадження № 61-9060св22)) Аналогічний висновок зазначений і постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року в справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24, пункт 83).

За наслідками розгляду позовних вимог позивача підлягали стягненню з відповідачки на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не застосував принцип пропорційності при стягненні витрат на правничу допомогу.

Враховуючи принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), колегія суддів не здійснює перерозподіл витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то апеляційний суд не здійснює перерозподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 червня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А.Девляшевський

Є.Є.Мальцева