ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/7231/24
Номер провадження 22-ц/818/1048/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника позивача адвоката Богдашевського Т. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2024 року в складі судді Теслікової І.І. по справі № 638/7231/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позов, з урахуванням уточнень, мотивовано тим, що з 07 червня 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2024 року в справі № 638/7197/24.

Під час перебування у шлюбі подружжям 17 липня 2017 року було придбано житловий будинок з надвірними будівлями літ. «М-2» загальною площею 305,1 кв.м., житловою площею 186,5 кв.м. з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

В подальшому, на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ХК29 від 31 травня 2019 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено інформацію про об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 101 житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 298,4 кв.м., житловою площею 182, 4 кв.м.

На підставі рішення 20 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20 червня 2018 року №1136/18 «Про передачу у власність, надання в оренду громадянам земельних ділянок та припинення права користування (оренди) громадянам земельними ділянками» подружжям набуто у власність земельну ділянку загальною площею 0.0506 га із кадастровим номером :09:026:0016, на якій розташований вищевказаний будинок.

Також, на підставі договору купівлі-продажу № 018/21А від 05 лютого 2021 року сторонами набуто у власність автомобіль марки AUDI, модель Q3 Sportback 40 TFSI quattro S line, кузов НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Крім того, під час перебування в шлюбі на ім`я відповідачки ОСОБА_1 в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відкрито такі рахунки:

НОМЕР_3 (валюта - гривня);

НОМЕР_4 (валюта - гривня);

НОМЕР_5 (валюта - Евро);

НОМЕР_6 (валюта - гривня).

Станом на 23 липня 2022 року на рахунку НОМЕР_5 було розміщено та обліковувалось 43793,15 Евро, а тому йому належить 50% із зазначеної суми (21896,57 Евро), які мають бути стягнуті на його користь, оскільки банківська картка знаходиться у користуванні відповідачки.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив визнати спільною сумісною власністю подружжя:

житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 298,4 кв.м., житловою площею 182, 4 кв.м.;

земельну ділянку загальною площею 0.0506 га із кадастровим номером :09:026:0016;

грошові кошти на картковому рахунку відкритому в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», IBAN НОМЕР_5 в сумі 43793,15 Евро та в порядку поділу майна визнати право власності на 1/2 частини вказаного нерухомого майна за кожним з подружжя;

стягнути 1/2 частини коштів, розміщених під час шлюбу на картковому рахунку відкритому в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» у сумі 21896,57 Евро;

визнати особистою приватною власністю за ОСОБА_1 автомобіль марки AUDI, модель Q3 Sportback 40 TFSI quattro S line, кузов НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 та стягнути зі ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку 50% середньої ринкової вартості вказаного автомобіля в розмірі 686 703,41 грн.

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Зустрічний позов мотивовано тим, що автомобіль AUDI, модель Q3 Sportback 40 TFSI quattro S line, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 зареєстрований за нею та подружжям було погоджено, що вказаний автомобіль є подарунком ОСОБА_2 .

Автомобіль є її особистою приватною власністю, досі перебуває у неї, жодних дій по поверненню або витребуванню ОСОБА_2 не вчиняв. Транспортний засіб AUDI є її єдиним транспортним засобом. Враховуючи постійні обстріли та небезпечну обстановку у місті Харкові, вказаний автомобіль є необхідним для мобільності та безпеки останньої.

Також, 05 грудня 2016 року між нею, її братом ОСОБА_3 та їх матір`ю ОСОБА_4 укладено Договір довічного утримання (догляду), за яким остання передає у власність в рівних частках кожному належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 , в обмін на що вона та її брат зобов`язалися забезпечувати ОСОБА_4 утриманням та доглядом довічно в рівних частинах кожний.

У травні 2022 року нею відкрито картковий рахунок НОМЕР_5 в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», на який вона поклала власні грошові кошти, що використовувались в особистих цілях та для забезпечення сина ОСОБА_5 .

12 травня 2017 року нею, її матір`ю ОСОБА_4 та братом ОСОБА_3 продано трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 за 1 701 000,00 грн, що на час укладення основного договору по курсу продажу долара США фізичним особам комерційними банками міста Харкова складало 63 000,00 доларів США. За продаж квартири вона отримала 27 000 доларів США.

Крім того, 20 вересня 2019 року між нею та ОСОБА_4 укладено Договір дарування грошей, за яким мати передала їй безоплатно гроші у сумі 750 000,00 грн.

Після початку повномасштабного вторгнення рф, вказану готівку вона обміняла на Євро, у травні 2022 року поклала власні кошти, а саме частину з продажу кварти та кошти за Договором дарування грошей на рахунок НОМЕР_5 .

Відповідно до відомостей розміщених у Щорічній декларації ОСОБА_2 за 2023 рік (подано 12 березня 2024 року), останній отримав заробітну плату у розмірі 1 411 234 грн, пенсію у розмірі 777 274 грн, які є спільною сумісною власністю та підлягають поділу, тобто по 705 617 грн та 388 637 грн відповідно кожному з подружжя.

Також ОСОБА_2 володіє 40 000 доларів США, 11 000 Євро, 80 000 грн готівки та відповідно до його декларації ці кошти є спільною сумісною власністю, а тому їй належить половина від вищевказаних сум - 20 000 доларів США, 5 500 Євро та 40 000 грн.

Грошові кошти, розміщені на рахунку в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 232 767,00 грн є власністю ОСОБА_2 та вона визнає ці кошти його особистою приватною власністю.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила визнати її особистою власністю:

автомобіль марки AUDI, модель Q3 Sportback 40 TFSI quattro S line, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

1/2 частини квартири по АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

грошові кошти в сумі 31 644,07 Євро розміщені на картковому рахунку НОМЕР_5 в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК».

Визнати особистою власністю ОСОБА_2 :

грошові кошти в сумі 232 767,00 грн, які розміщені на картковому рахунку в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК».

Визнати спільною сумісною власністю подружжя:

житловий будинок літ «М-2» загальною площею 298,4 кв.м., житлова площа 182,4 кв.м. з надвірними будівлями, за адресою АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку загальною площею 0.0506 га, кадастровий номер :09:026:0016;

заробітну плату у розмірі 1 411 234 грн;

пенсію у розмірі 777 274 грн;

грошові кошти (готівка) у розмірі 40 000 доларів США;

грошові кошти (готівка) у розмірі 11 000 Євро;

грошові кошти (готівка) у розмірі 80 000 грн, провівши поділ вказаного майно та стягнути з ОСОБА_2 1/2 заробітної плати у розмірі 705 617 грн, 1/2 пенсії у розмірі 388 637 грн; 20 000 доларів США; 5 500 Євро; 40 000 грн, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 таке майно:

- об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 101 житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 298,4 кв.м., житловою площею 182, 4 кв.м.;

- земельна ділянка загальною площею 0.0506 га із кадастровим номером :09:026:0016;

- грошові кошти на картковому рахунку відкритому в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», IBAN НОМЕР_5 в сумі 32504,07 Евро;

- грошові кошти (готівка) у розмірі 40 000 доларів США;

- грошові кошти (готівка) у розмірі 11 000 Євро;

- грошові кошти (готівка) у розмірі 80 000 грн.

Визначено що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у праві власності на об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 101 житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 298,4 кв.м., житловою площею 182, 4 кв.м., становить 1/2 за кожним.

Визначено, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у праві власності на земельну ділянку загальною площею 0.0506 га із кадастровим номером :09:026:0016, становить 1/2 за кожним.

Визначено, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у праві власності на грошові кошти на картковому рахунку відкритому в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», IBAN НОМЕР_5 , становить 1/2, а саме по 16027,03 Евро кожному.

Визначено, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на грошові кошти (готівка) у розмірі 40 000 доларів США становлять 1/2, та складає по 20 000 доларів США кожному.

Визначено, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на грошові кошти (готівка) у розмірі 11 000 Евро становить 1/2, та складає по 5 500 Евро кожному.

Визначено, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на грошові кошти (готівка) у розмірі 80 000 грн становить 1/2, та складає по 40 000 грн кожному.

В порядку поділу майна подружжя ухвалено виділити у приватну власність ОСОБА_1 автомобіль марки AUDI, модель Q3 Sportback 40 TFSI quattro S line, кузов НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто зі ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 грошову компенсацію за частку 50% середньої ринкової вартості автомобіля марки AUDI, модель Q3 Sportback 40 TFSI quattro S line, кузов НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , 2020 року випуску в розмірі 686 703 грн 41 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 16027,03 Евро, що становить 1/2 частку грошових коштів розміщених під час шлюбу на картковому рахунку відкритому в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», IBAN НОМЕР_5 .

Визнано приватною власністю ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 232 767 грн, які розміщені на картковому рахунку в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК».

У задоволенні іншої частини первісного позову та зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що автомобіль марки AUDI, модель Q3 Sportback 40 TFSI quattro S line, кузов НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 набуто подружжям під час перебування у шлюбі, а тому підлягає поділу між сторонами. Зважаючи, що транспортний засіб є неподільною річчю, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 50% його вартості.

Щодо 1/2 частини квартири по АДРЕСА_4 , то за відсутності доказів набуття в особисту приватну власність ОСОБА_1 , вказане майно підлягає поділу між подружжям як спільне сумісне майно.

Зважаючи, що сторонами не доведено джерело походження коштів, розміщених на картковому рахунку відкритому в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», IBAN НОМЕР_5 , суд першої інстанції вважав, що кожному з подружжя належить 1/2 частина спірних сум станом на дату набрання чинності рішення про розірвання шлюбу (14 червня 2024 року), а саме по 16027,03 Евро.

Щодо поділу заробітної плати ОСОБА_2 у розмірі 1 411 234 грн, пенсії у розмірі 777 274 грн, то суд не вбачав підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки вказані суми були використані під час перебування у шлюбі в інтересах сім`ї, що не спростовано ОСОБА_1 .

Щодо поділу готівкових грошових коштів у розмірі 40 000 доларів США, 11 000 Евро, 80 000 грн, то зважаючи, що предметом спору по даній справі є виключно визнання зазначених готівкових коштів спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зустрічний позов в цій частині підлягає задоволенню. Проте, за відсутності даних щодо наявності та місцезнаходження готівкових коштів станом на час розгляду даної справи, суд першої інстанції вказану вимогу залишив без задоволення.

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 23 листопада 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кузовкін Едуард Вячеславович, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду у частині визнання сумісною власністю грошових коштів на картковому рахунку відкритому в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», IBAN НОМЕР_5 в сумі 32504,07 Евро, а також вирішення спору щодо стягнення 1/2 частин заробітної плати, пенсії, та готівкових коштів та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її зустрічні позовні вимоги в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кошти на картковому рахунку НОМЕР_5 в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» є виключно її особистою приватною власністю, оскільки були внесені вже після припинення шлюбно-сімейних відносин.

Вказувала, що наданий ОСОБА_6 . Договір купівлі-продажу № 6341/2021/2961531 транспортного засобу від 04 грудня 2021 року не є належним доказом, що кошти отримані після продажу автомобіля покладені саме на рахунок НОМЕР_5 в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК».

Рішенням про розірвання шлюбу було встановлено, що з 2022 року сторони разом не проживають, шлюбно-сімейні відносини між подружжям припинені, що свідчить про використання заробітної плати та пенсії за 2023 рік не в інтересах сім`ї, а тому наявні підстави для стягнення 1/2 від цих сум.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що нею заявлено позовні вимоги не лише про визнання готівкових коштів у розмірі 40 000 доларів США, 11 000 Євро, 80 000 грн спільним майном подружжя, а й про стягнення 1/2 частини цих коштів на її користь.

Вказані суми особисто зазначено у декларації ОСОБА_2 , що свідчить про достеменність даних, а тому кошти як спільне майно подружжя підлягає поділу шляхом стягнення на її користь 1/2 частин від вищезазначених сум.

Клопотання про витребування доказів від 17 липня 2024 року є недопустимим доказом, оскільки при зверненні до суду з таким клопотанням ОСОБА_2 не обґрунтував причини пропуску строку на його подання, а також не зазначено обставин, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати, а тому суд першої інстанції мав залишити його без задоволення.

19 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що Договір № 6341/2021/2961531 купівлі-продажу транспортного засобу від 04 грудня 2021 року є належним доказом по справі, його було надано разом із відзивом саме як доказ наведених заперечень на вимоги зустрічного позову, що відповідає нормам ЦПК України.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2024 року в справі № 638/7197/24 про розірвання шлюбу, на яке посилається відповідачка, не спростовує висновків суду першої інстанції, що доходи у вигляді заробітної плати та пенсії були витрачені в інтересах сім`ї

Доказів, що спірні кошти використані на особисті потреби або приховані, матеріали справи не містять.

За рахунок заробітної плати було здійснено витрати на утримання будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , що перебуває у власності подружжя, а саме: проведення ремонтних та сантехнічних робіт, заміни фільтрів, іншого обладнання з водовідведення, комунальні послуги тощо. Загальний розмір витрат в 2023 - червні 2024 року щодо сумісного будинку сторін щонайменше становив 326 466 грн.

З серпня 2022 року ОСОБА_1 не працює, не має доходів, а ним, окрім понесених витрат по догляду за будинком та земельною ділянкою майже в повному обсязі оплачувалось харчування сім`ї, забезпечувалось утримання сина подружжя, який живе та навчається за кордоном.

Ані заява представника ОСОБА_1 про зміну предмету зустрічного позову від 08 вересня 2024 року, в якій позовні вимоги викладено в остаточній редакції, ані інші заяви ОСОБА_1 по суті справи, не містять жодної інформації щодо місцезнаходження готівкових коштів у розмірі 40 000 доларів США, 11 000 Євро, 80 000 грн станом на час розгляду справи, а лише той факт, що зазначені готівкові кошти задекларовано за 2023 рік не є підставою для стягнення 1/2 частки, враховуючи також той факт, що власником готівкових грошових коштів в декларації зазначено саме дружину і тип права зазначено як спільну сумісну власність.

Погоджувався з висновками суду першої інстанції, що сторонами не надано жодних належних доказів щодо наявності та місцезнаходження готівкових коштів станом на час розгляду даної справи, що повністю відповідає фактичним обставинам.

Заперечення ОСОБА_1 щодо неналежності доказів , витребуваних з банку є необґрунтованими, оскільки задоволення клопотання про витребування інформації щодо стану рахунку IBAN НОМЕР_5 в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» сприяло повному, справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню даної справи. Саме з наданої АТ «РАЙФФАЙЗЕНБАНК» інформації, на виконання ухвали суду про витребування доказів встановлено суму грошових коштів, що підлягала поділу між сторонами.

В період після набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу відповідачкою на власний розсуд витрачались кошти на картковому рахунку відкритому в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» IBAN НОМЕР_5 , а також 04 липня 2024 року, було виведено з рахунку весь залишок грошових коштів в розмірі 31444 Євро, що в судовому засіданні самою ОСОБА_1 заперечувалось.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 19 червня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_2 отримав 17 квітня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.167);

ОСОБА_1 отримала 17 квітня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.168);

Адвокат Кузовкін Едуард Вячеславович представник ОСОБА_1 отримав 17 квітня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.166).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвокаат Богдашевського Т. С., який заперечував проти скарги, дослідивши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Зважаючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується частково, то в частині вирішення спору про поділ нерухомого майна та транспортного засобу не переглядається.

Судом встановлено, що з 07 червня 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду від 14 травня 2024 року в справі № 638/7197/24. Рішення набрало законної сили 14 червня 2024 року (том 1, а.с. 7, 212-213).

За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а.с. 10).

07 листопада 2019 року на ім`я ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», IBAN НОМЕР_5 (том 2, а.с. 49).

Станом на 14 червня 2024 року баланс за вказаним рахунком становить 32054 Евро 07 центів.

Згідно з даними декларації, поданої 12 березня 2024 року відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», у розділі 12. Грошові кошти ОСОБА_2 зазначив, що йому на праві спільної сумісної власності належить 40000 доларів США, 11000 Євро, 80000 грн (том 1, а.с. 172-180)( https://public.nazk.gov.ua/documents/ab31482d-479d-476f-b62a-8074184c0688).

Згідно з частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), від 22 вересня 2020 року в справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині 2 статті 372 ЦК України.

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, яке існує на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання такого майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до частини 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 114 СК України, в разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу 2 частини 1 статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу 2 частини 1 статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 753/7242/21 (провадження № 61-3809св23) зазначено, що:

«ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій виходили лише із декларації відповідача за 2020 рік, що подана ним, як особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Проте судами безпідставно не було взято до уваги долучені позивачкою до позовної заяви інші декларації відповідача, подані ним з 2017 року. При цьому, вказуючи на те, що декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не може бути розцінена як достовірний доказ існування коштів, що заощаджені сторонами у справі, суди не врахували положення стаття 82 ЦПК України, згідно з якими обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, суми коштів та майно, задекларовані відповідачем, не підлягають доказуванню, оскільки були попередньо визнані самим відповідачем у його деклараціях.

Це саме стосується й грошових коштів у розмірі 200 тис. грн та 45 тис. дол. США, які відповідачем задекларовані у щорічних деклараціях як особисті кошти позивачки. Крім того, у позові ОСОБА_1 просила суд визнати спільним сумісним майном подружжя і поділити у рівних частках грошові заощадження, які були відображені у декларації відповідача за 2020 рік, а саме грошові заощадження у розмірі: 386 898 (триста вісімдесят шість тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн, розміщені на банківському рахунку; 7 509 (сім тисяч п`ятсот дев`ять) дол. США, розміщені на банківському рахунку; 105 тис. (сто п`ять тисяч) дол. США - готівкові кошти; 81 тис. (вісімдесят одна тисяча) Євро - готівкові кошти; 4 020 000 (чотири мільйони двадцять тисяч) грн - готівкові кошти; 719 тис. (сімсот дев`ятнадцять тисяч) грн - дохід від відчуження рухомого майна; 936 тис. (дев`ятсот тридцять шість тисяч) грн - дохід від відчуження рухомого майна».

В доктрині зазвичай виокремлюється компенсаційна функція приватного права, яка спрямована на відновлення порушених цивільних прав і полягає в наданні таких засобів (зазвичай, грошей), завдяки яким це стало б можливим. Так, при пошкодженні майна особи сплачується його вартість або гроші, необхідні для ремонту; при завданні шкоди здоров`ю особи - кошти для лікування, протезування, реабілітації тощо; при поширенні неправдивої інформації про особу - її спростування та грошова компенсація моральної шкоди та ін. «Сompensare» (з лат.)) означає відшкодовувати або урівноважувати. По своїй суті компенсація в приватному праві - це певні дії задля справедливого «урівноваження» майнової чи немайнової втрати (внаслідок, наприклад, завдання шкоди чи припинення повністю або частково певного суб`єктивного права) шляхом сплати особі грошей, як загального еквіваленту всіх цінностей, або передання їй будь-якого майна такого роду, якості та вартості, що дадуть змогу «залагодити» понесену втрату (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2024 року в справі № 369/3056/21 (провадження № 61-8040св23)).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що спірні кошти набуто у період шлюбу, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що вказане майно є спільним майном подружжя, а тому підлягає поділу між ними в рівних частинах, оскільки презумпцію спільності права власності подружжя на це майно ОСОБА_1 не спростувала.

Вирішуючи спір щодо готівкових коштів суд першої інстанції правильно вважав, що ці кошти є спільним майном подружжя, проте дійшов помилкового висновку, що 1/2 частин від 40000 доларів США, 11000 Євро, 80000 грн, а саме - 20000 доларів США, 5500 Євро та 40000 грн не підлягають стягненню з ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 не заявлено таких вимог.

Як вбачається з матеріалів справи 08 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подано заяву про зміну підстав позову, в якій позивачка просила стягнути 20 000 доларів США, що є 1/2 частиною готівкових коштів у розмірі 40 000 доларів США; 5 500 Євро, що є 1/2 частиною готівкових коштів у розмірі 11 000 Євро та 40 000 грн, що є 1/2 частиною готівкових коштів у розмірі 80 000 грн.

Між тим, у декларації, поданої відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» за 2024 рік ОСОБА_2 у розділі 12. Грошові кошти зазначив про наявність у нього 25000 доларів США, 9300 Євро та 80000 грн, що спростовує заперечення позивача (відповідача за зустрічним позовом) про перебування спірних коштів у відповідачки.

Врахуючи, що ОСОБА_2 задекларував вказані суми як спільне майно подружжя, у порядку поділу спільного сумісного майна, судова колегія вважає, що наявні підстави для стягнення половину від готівкових коштів, що зазначені ним у останній декларації, а саме - 25000/2 = 12500 доларів США, 9300 /2 = 4650 євро, 80000 / 2 = 40000 грн.

В іншій частині судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення, оскільки презумпцію спільності майна сторонами не спростовано.

Посилання ОСОБА_1 на договір дарування, укладений з її матір`ю, не свідчить про обґрунтованість зустрічних позовних вимог, оскільки відповідно до виписки з карткового рахунку значні надходження на цей рахунок мали місце 28 квітня 2022 року 17000 євро та 09 травня 2022 року 24000 Евро. Між тим, договір на який посилається відповідачка, укладено 11 вересня 2019 року (том 1, а.с.147), тобто зі значним проміжком часу до поповнення карткового рахунку. Договір купівлі продажу частини квартири, укладено 20 травня 2017 року, що також беззаперечно не свідчить про надходження коштів на спірний рахунок саме від продажу нерухомості (том 1, а.с. 145-146).

Заперечення апелянта про неналежність Договору № 6341/2021/2961531 купівлі-продажу транспортного засобу від 04 грудня 2021 року у якості доказу не впливає на обґрунтованість висновків суду про відсутність підстав для визнання грошей на картковому рахунку в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», IBAN НОМЕР_5 її особистою власністю.

Беззаперечних доказів джерела походження коштів, що були покладено на рахунок в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», IBAN НОМЕР_5 саме як належних особисто ОСОБА_7 матеріали справи не містять

Також, зважаючи, що у 2023 році сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для поділу заробітної плати та пенсії також є обґрунтованими. ОСОБА_1 не доведено, що ці суми були витрачено не в інтересах сім`ї, а саме по собі посилання на рішення про розірвання шлюбу не свідчить про те, що шлюбі відносини були припинені у 2022 році. Зазначені обставини є лише особистими поясненнями ОСОБА_2 , які не встановлювались під час судового розгляду, а тому не є преюдицією у розумінні статті 82 ЦПК України.

Щодо заперечень ОСОБА_1 про пропуск ОСОБА_2 строку на подання клопотання про витребування доказів, яке неправомірно було розглянуто судом, то суд керується таким.

Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах 2 та 3 статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з клопотання про витребування доказів від 17 липня 2024 року, його подання обумовленно зверненням ОСОБА_1 з зустрічним позовом, у якому, окрім іншого, остання просила кошти на рахунку в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», IBAN НОМЕР_5 визнати її особистою приватною власністю.

Зважаючи, що зустрічний позов ОСОБА_1 подано 10 липня 2024 року, судова колегія погоджується з висновками суду про наявність підстав для витребування інформації з рахунку що сприятиме повному та всебічному розгляду справи, оскільки між сторонами існує спір щодо належності цих коштів одному з подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 4 статті 376 ЦК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції у частині вирішення спору про стягнення готівкових коштів підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовом про поділ майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сплачено 15140 грн судового збору кожним (том 1, а.с. 1, 165).

Оскільки сторонами сплачено максимальну суму судового збору для даної категорії справи, та зважаючи, що позови пред`явлено стосовно одного й того ж майна, яке було розподілено між подружжям у рівних частках, судова колегія не вбачає підстав для перерозподілу судових витрат в суді першої інстанції.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 22710 грн (том 2, а. с.130).

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги відповідачка за зустрічним позовом оскаржувала рішення у частині стягнення коштів на загальну суму: 16027,03 Євро + 20000 доларів США + 11 000 Євро + 40000 грн, що у гривневому еквіваленті становить 2002560,95 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги вимоги ОСОБА_1 задоволено на суму у загальному розмірі 834879 грн.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково на 41,69% (834879 грн/2002560,95 грн), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 9467,80 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2024 року у частині вирішення спору про стягнення готівкових коштів скасувати та увалити нове рішення.

Стягнути зі ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на корить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_8 ) в поряду поділу спільного майна подружжя грошові кошти у розмірі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США, 4650 (чотири тисячі шістсот п`ятдесят) Євро та 40000 (сорок тисяч) грн, а також 9467 (дев`ять тисяч чотириста шістдесят сім) грн 80 коп. судового збору

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 червня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина