Справа № 642/3078/25
Провадження № 2/642/1232/25
УХВАЛА

Іменем України

25 червня 2025 року м. Харків

Суддя Холодногірського районного суду м. Харків Гримайло А.М., розглянувши позовну заяву керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Купріянова Володимира Борисовича в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва за власником самовільно зайнятої земельної ділянки та зобов`язання передати нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Керівник Новобаварської окружної прокуратури м.Харкова Харківської області Купріянов В. Б. в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом, в якому просить суд усунути перешкоди територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради у здійсненні права користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою, розташованою на території, прилеглій до житлового будинку по АДРЕСА_1 , шляхом: - визнання за Харківською міською радою права власності на самочинно збудований на вказаній самовільно зайнятій земельній ділянці у складі одноповерхової будівлі, загальною площею 90 кв.м., гаражний бокс, площею 22,5 кв.м., щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , номер відомостей про речове право - 38277580) на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101 гаражний бокс № НОМЕР_2 в літ.«Г-1», загальною площею 22,5 кв.м., по АДРЕСА_1 ;- зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 передати (шляхом складення акту прийому-передачі) Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради самочинно збудований на самовільно зайнятій земельній ділянці гаражний бокс, площею 22,5 кв.м., щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101 гаражний бокс № НОМЕР_2 в літ.«Г-1», загальною площею 22,5 кв.м., по АДРЕСА_1 ;- визнання за Харківською міською радою права власності на самочинно збудований на вказаній самовільно зайнятій земельній ділянці у складі одноповерхової будівлі, загальною площею 90 кв.м., гаражний бокс, площею 22,5 кв.м., щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 , номер відомостей про речове право 32275055) на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101 гаражний бокс № НОМЕР_4 в літ.«Г-1», загальною площею 22,5 кв.м., по АДРЕСА_1 ;- зобов`язання ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) передати (шляхом складення акту прийому-передачі) Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради самочинно збудований на самовільно зайнятій земельній ділянці гаражний бокс, площею 22,5 кв.м., щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101 гаражний бокс № НОМЕР_4 в літ.«Г-1», загальною площею 22,5 кв.м., по АДРЕСА_1 ;- визнання за Харківською міською радою права власності на самочинно збудований на вказаній самовільно зайнятій земельній ділянці у складі одноповерхової будівлі, загальною площею 90 кв.м., гаражний бокс, площею 22,5 кв.м., щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_5 , номер відомостей про речове право - 32291623) на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101 гаражний бокс № НОМЕР_6 в літ.«Г-1», загальною площею 22,5 кв.м., по АДРЕСА_1 ;- зобов`язання ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) передати (шляхом складення акту прийому-передачі) Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради самочинно збудований на самовільно зайнятій земельній ділянці гаражний бокс, площею 22,5 кв.м., щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101 гаражний бокс № НОМЕР_6 в літ.«Г-1», загальною площею 22,5 кв.м., по АДРЕСА_1 ;- визнання за Харківською міською радою права власності на самочинно збудований на вказаній самовільно зайнятій земельній ділянці у складі одноповерхової будівлі, загальною площею 90 кв.м., гаражний бокс, площею 22,5 кв.м., щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_7 , номер відомостей про речове право 48490576) на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101 гаражний бокс № НОМЕР_8 в літ.«Г-1», загальною площею 22,5 кв.м., по АДРЕСА_1 ;- зобов`язання ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_7 ) передати (шляхом складення акту прийому-передачі) Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради самочинно збудований на самовільно зайнятій земельній ділянці гаражний бокс, площею 22,5 кв.м., щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101 гаражний бокс № НОМЕР_8 в літ.«Г-1», загальною площею 22,5 кв.м., по АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідачів на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір.

Ухвалою Холодногірського районного суду м.Харкова від 06.06.2025 позов залишено без руху та надано строк для надання суду з урахуванням оцінки спірного майна, оцінку (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого має бути здійснено в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви, документу, що підтверджує внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна.

Через систему «Електронний суд» 13.06.2025 на виконання вимог ухвали суду від 06.06.2025 позивачем були надіслані пояснення, в яких прокурор вказав, що необхідність внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна передбачена лише для окремої категорії позовів про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади . Відповідного обов`язку щодо інших категорій позовів нормами ЦПК України не передбачено.

Жоден з наведених випадків з якими ст. 388 ЦК України пов`язує права власника на витребування майна у добросовісного набувача не є застосовним до спірних правовідносин, які виникли з факту самочинного будівництва . Відповідно позовна заява прокурора як вбачається з її змісту не містить будь-яких підстав та обґрунтувань з яких можливо було б зробити висновок про обрання прокурором стверджуваного способу захисту - витребування нерухомого майна від добросовісного набувача . Так, поданий прокурором позов про усуненні перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва за власником самовільно зайнятої земельної ділянки та зобов`язання передати нерухоме майно є негаторним позовом при зверненні з яким обрано спосіб захисту відмінний від того, що згадується в ч. 4 ст. 177 ЦПК України.

Прокурор зазначає, що зі змісту укладених з відповідачами договорів купівлі-продажу гаражних боксів вбачається відсутність відомостей про наявні права на земельну ділянку під згаданими боксами та про наявність кадастрового номера земельної ділянки під будівлею в якій влаштовано гаражні бокси. Укладення відповідних договорів здійснене в обхід положень ч. 2 ст. 377 ЦК України та ч. 6 ст. 120 ЗК України без зазначення кадастрового номера земельної ділянки (у зв`язку з несформованістю такої ділянки). Таким чином відповідачі укладаючи вказані договори діяли недобросовісно, порушуючи право власності територіальної громади на відповідну земельну ділянку. При цьому, вчиняючи дії спрямовані на здійснення державної реєстрації за собою права власності на майно визначене предметом згаданих договорів відповідні особи не могли не усвідомлювати протиправності вказаних дій з огляду на відому їм відсутність правовстановлюванних документів на земельну ділянку.

Таким чином на відміну від норм спрямованих на захист прав добросовісних набувачів, для захисту інтересів осіб які здійснили самочинне будівництво передбачено інший компенсаційний механізм, який відрізняється від встановленого ч. 4 ст. 177 ЦПК України. Вважає помилковим припущення суду, про те, що можливо у разі задоволення позову у цій справі право власності відповідачів, які набули спірне майно у встановленому законом порядку, зазнає втручання. Право власності на об`єкт самочинного будівництва у відповідачів не виникало (ч.2 ст.376 ЦК України), у зв`язку з чим відповідачі не можуть бути його позбавленні. Суд не позбавлений можливості спростувати добросовісність набувача майна, оскільки правовідносини, що виникли пов`язані з фактом самочинного будівництва.

Дослідивши матеріали цивільної справи, письмові пояснення представника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова, суд зазначає наступне.

Законом № 4292-ІХ Цивільний кодекс України доповнено ч.5 ст. 390 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

При цьому, Прикінцевими та перехідними положеннями передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

З системного аналізу вказаних норм закону, які мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, вбачається, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Отже, внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна у добросовісного набувача. Невчинення таких дій унеможливлює винесення позитивного рішення у справі та, як наслідок, поновлення порушеного права держави або територіальної громади, за захистом якого звернувся прокурор.

Вказані норми є обов`язковими для застосування у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності Законом № 4292-ІХ.

Фактично, норми, що зобов`язують вносити вартість спірного нерухомого майна на депозитний рахунок суду, мають компенсаційний та забезпечувальний характер, оскільки їхньою метою є захист порушених прав усіх учасників спірних правовідносин, зокрема й добросовісного набувача.

Так, компенсація вартості витребуваного майна матиме місце у випадку задоволення позову та вилучення майна з володіння набувача, який є добросовісним, а позивач (держава або територіальна громада) отримує право зворотної вимоги до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника.

Водночас, з метою забезпечення захисту прав добросовісного набувача, закон передбачає, що грошові кошти у розмірі вартості спірного майна мають бути внесені на депозитний рахунок суду, що здійснює розгляд справи, що створює умови для справедливої компенсації при прийнятті судом рішення у справі про задоволення позову.

У рішенні ЄСПЛ у справі "МПП "Фортеця" проти України" зазначено, що необхідність виправити стару "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, добросовісно набуте особою, яка покладалася на законність дій органу державної влади. Ризик будь-якої помилки органу державної влади має покладатися на саму державу і помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавлених осіб. У контексті скасування помилково наданого права власності принцип належного урядування може не лише покладати на органи державної влади обов`язок діяти невідкладно при виправленні своєї помилки, але й може також вимагати виплати колишньому добросовісному власнику належної компенсації або іншого виду відповідного відшкодування.

Відтак суд, відповідно до приписів Закону № 4292-ІХ, очікує від учасників справи, в тому числі й від прокурора, вчинення обов`язкових дій, спрямованих виключно на забезпечення дотримання порядку розгляду справи та захист прав інших учасників справи за наслідками її розгляду.

Суд також враховує, що статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 1 Першого протоколу містить три чітких норми: "перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Ці норми не є окремими, а є пов`язаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, отже їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі" (див. рішення у справі "Ян та інші проти Німеччини" (JahnandOthers v. Germany).

У разі задоволення позову в цій справі право власності відповідача, яка набула спірне нерухоме майно у встановленому законом порядку, зазнає втручання, яке прирівнюється до "позбавлення" власності в розумінні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу та призведе до порушення, передбачених ст. 14 Конституції України гарантій права власності на землю.

Водночас, принцип законності вимагає від держави створювати такі судові процедури, які б забезпечували необхідні процесуальні гарантії та, відповідно, дозволяли б національним судовим органам ефективно та справедливо вирішувати спори між приватними особами (див. рішення у справі "Совтрансавто Холдінг проти України").

Втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див. рішення у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції").

Оцінюючи доводи прокурора, який стверджує, що відповідачі є недобросовісними набувачами на яких не можуть поширюватися гарантії, передбачені ч. 5 ст. 390 ЦК України, в межах відповідної стадії судового розгляду, суд зауважує, що поза увагою прокурора залишилась відсутність у суду процесуальної можливості наперед встановити добросовісність, чи недобросовісність набувача, якими є відповідачі. При цьому належний висновок щодо добросовісності, чи недобросовісності відповідача, суд має право викласти лише у судовому рішенні, постановленому за наслідками судового розгляду. Отже, суд має вжити всіх, передбачених законом заходів з метою захисту прав відповідачів, як потенційно добросовісного набувача.

Крім того, з урахуванням спеціальної мети Закону № 4292-ІХ, спрямованої на виконання державою Україною міжнародних зобов`язань у галузі гарантування прав і свобод людини, а також внесення вказаним законом відповідних змін як до матеріальних, так і до процесуальних нормативних актів, суд вважає, що Закон № 4292-ІХ є спеціальним законом, який має перевагу над загальним («Lexspecialisderogatgenerali»)

На теперішній час будь-яких клопотань чи заяв від позивача щодо неможливості вчасного та належного виконання вказаної ухвали через певні причини, або продовження процесуального строку на її виконання, до суду не надходили.

На підставі викладеного, зважаючи, що станом на 24.06.2025 суду не надано доказів що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості оцінки предмету позову, здійсненої в порядку, визначеному Законом, станом на дату подання позовної заяви, суд вважає, що позивачем не виконана ухвала суду про залишення позову без руху, що є підставою, згідно ч.3 ст. 185 ЦПК України, визнати позовну заяву неподаною та повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (ч.7 ст. 185 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.175,177,185 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Позовну заяву керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Купріянова Володимира Борисовича в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва за власником самовільно зайнятої земельної ділянки та зобов`язання передати нерухоме майно - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, у разі припинення існування обставин, які стали причиною його повернення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.М. Гримайло