Справа № 462/7194/24 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г. М.
Провадження № 22-ц/811/454/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Cуддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Cекретар Салата Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №462/7194/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та держави України,- про відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в :

16 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та держави Україна,- про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 01 лютого 2018 року Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/6955/15-ц за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Залізничного ВДВС ГТУЮ Попко О. В. та зобов`язання до вчинення дії, визнано дії державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Попко О. В. у виконавчому провадженні № 54525364 неправомірними та бездіяльністю, зобов`язано державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області вжити невідкладних заходів щодо вчинення виконавчих дій, передбачених ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішення Залізничного районного суду м Львова від 01 лютого 2018 року у справі № 462/6955/15-ц набрало законної сили 05.07.2018 року, однак останнє до тепер не виконано.

Вважає, що неправомірними діями органу йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервових стресах, переживаннях, дратівливості, слабості, головних болях, порушеннях режиму сну. Йому спричинено відчуття невизначеності, невпевненості, незахищеності, неможливість реалізації своїх прав та законних інтересів, неможливість спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки. Вказане тривало протягом тривалого часу та триває по даний час, потребує від нього додаткових зусиль для можливості подолати такі негативні наслідки протиправної поведінки стосовно нього. Розмір моральної шкоди він оцінює у 250 000 грн. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 20 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та держави Україна про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 .. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Неправомірними діями Залізничного ВДВС йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у нервових стресах, переживаннях, дратівливості, слабкості, головних болях, порушенні сну.

Неправомірнійсть дій Залізничного ВДВС доведені та визнані ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 01 лютого 2018 року у цивільній справі №462/6955/15-ц.

Внаслідок неправомірних дій Залізничного ВДВС, у 2020 році він перебував на лікуванні.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 20 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу він відповідача не надходив, що згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

За змістом ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01 лютого 2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Залізничного ВДВС ГТУЮ Попко О. В. та зобов`язання до вчинення дій. Визнано дії державного виконавця Залізничного ВДВС ГТУЮ Попко Ольги Володимирівни у виконавчому провадженні № 54525363 неправомірними та бездіяльністю. Зобов`язано державного виконавця Залізничного ВДВС ГТУЮ вжити невідкладних заходів щодо вчинення виконавчих дій, передбачених ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 54525363.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не довів належними доказами факту спричинення йому моральних страждань бездіяльністю державного виконавця, не конкретизував, у чому саме полягають його немайнові втрати, їх характер, тривалість періоду спричинення, а також не обґрунтував причинного зв`язку між неправомірною бездіяльністю державного виконавця та заподіянням шкоди.

Суд дійшов висновку, що сам по собі факт наявності судового рішення про визнання дій державного виконавця неправомірними, не є достатньою підставою для висновку про наявність у справі підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.

За положеннями частин першої, другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди, є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2021 року у справі № 405/500/18, провадження № 61-14498св20, зазначено, що лише факт тривалого невиконання рішення суду та дії/бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між невиконанням/несвоєчасним виконанням рішення суду та завданою шкодою.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18; від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19, зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою.

При цьому, саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій органу Державної виконавчої служби, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями посадових осіб Державної виконавчої служби та завданою шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, між протиправною поведінкою та шкодою виражається у тому, що шкода, повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Судом встановлено, що заявляючи до відповідача вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 250 000 грн за невиконання судового рішення Залізничного районного суду міста Львова від 01 лютого 2018 року у справі №462/6955/15-ц, позивач зазначає, що скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ Попко О.В. та зобов`язання до вчинення дій задоволено. Визнано дії державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ Попко О.В. у виконавчому провадженні № 54525363 неправомірними та бездіяльністю. Зобов`язати державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ вжити невідкладних заходів щодо вчинення виконавчих дій, передбачених ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 54525363.

З огляду на викладене, суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту та розміру завданої йому моральної шкоди внаслідок невиконання відповідачем судового рішення Залізничного районного суду міста Львова від 01 лютого 2018 року у справі №462/6955/15-ц, що є його процесуальним обов`язком. Крім того, позивачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено заявлений ним розмір моральної шкоди, а також відсутній причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та завданою шкодою.

Долученою ОСОБА_1 до позовної заяви копії виписки із медичної кари амбулаторного (стаціонарного) хворого №114-0415 від 22 серпня 2023 року не підтверджує факту завдання йому моральної шкоди Залізничним відділом державної виконавчої служби у м. Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у зв`язку з невиконанням судового рішення Залізничного районного суду міста Львова від 01 лютого 2018 року у справі №462/6955/15-ц.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 114-0415 від 22 серпня 2023 року ОСОБА_1 не встановлює наявність причинного зв`язку між шкодою, яка на думку позивача йому завдана, і протиправним діянням державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20 грудня 2024 рокузалишити без змін.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1;375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 червня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк