РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3000/24

11 червня 2025 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката Євгеюка О.Є.

представника відповідачки - адвоката Пархомчук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Скоропад Валентина Володимирівна про визнання спадкового договору недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Скоропад В.В. про визнання спадкового договору недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, в якому просить суд визнати недійсим спадковий договір від 26.08.2017 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений державним нотаріусом Костопільської районної державної нотаріальної контори Рівненської області Матросовою А.М., зареєстрованого в реєстрі за №1-625 та скасувати запис про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на квартиру загальною площею 58,6 кв.м. розташованої за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, номер відомостей про речове право 55476685, дата державної реєстрації 13.06.2024, а також стягнути судові витрати з відповідачки.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , яка на праві приватної власності мала квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Зазначає, що після смерті матері звернулася до нотаріуса як спадкоємець першої черги, з заявою про прийняття спадщини, за якою було заведено спадкову справу. Після звернення до нотаріуса дізналася, що між ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 26.08.2017 було укладено спадковий договір, відповідно до умов якого відповідачка зобов`язувалася виконувати розпорядження ОСОБА_3 , та в разі її смерті отримувала право власності на квартиру розташовану за адресою. АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідачка після смерті ОСОБА_3 , 13.06.2024 зареєструвала на себе право власності на спірну квартиру.

Зазначає, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , та проживали у спірній квартирі. 17.04.2014 у ОСОБА_3 трапився ГПМК по гемарогічному типу з формуванням інсульт-гематоми лівої півкулі головного мозку на фоні гіпертонічної хвороби. 13.08.2015 їй було присвоєно 1Б групу інвалідності із потребою постійного стороннього догляду.

Вказує, що спочатку за ОСОБА_3 доглядав її чоловік, а після його смерті, починаючи з 29.06.2019 вона разом з чоловіком та двома дітьми переїхали до квартири ОСОБА_3 та почали її доглядати.

Також зазначає, що відповідачка знала про потребу постійного догляду за бабусею ОСОБА_3 , мала змогу та зобов`язання за спадковим договором надавати їй таку допомогу, однак цього не здійснювала, свідомо уникала виконання умов спадкового договору та не повідомляла про це нікому з рідних.

02.09.2024 представником відповідачки було подано відзив на позовну заяву, згідно якого в задоволені позову просить відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначає, що ОСОБА_3 на момент укладення спірного спадкового договору абсолютно правильно розуміла фактичні обставини правочину і потребувала від своєї онуки вчинення такого обсягу дій майнового характеру, про який йшлося в розділі 2 договору «Обов`язки набувача».

Також зазначає, що відповідачка належним чином виконувала умови спадкового договору, а ОСОБА_3 за своє життя, протягом дії укладеного спадкового договору (7 років) його не оспорювала, жодного разу не зверталася ні до відповідачки, ні до суду з метою його розірвання.

Окрім того, зазначила, що позивачка не є стороною спадкового договору, і жодні її права чи інтереси в цьому випадку не порушено.

22.04.2025 представник відповідачки звернулася до суду із клопотанням про застосування строків позовної давності.

В обґрунтування клопотання зазначає, що позивачка про існування спірного договору дізналася в літку 2019 року, вважає, що строки позовної давності передбачені ч.1 ст.257 ЦПК України сплинули, а тому це відповідно до ч.4 ст.267 ЦПК України є підставою для відмови у задоволені позову.

23.04.2025 представник позивачки звернувся до суду із запереченням на клопотання представника відповідачки про застосування строків позовної давності, в якому просить суд відмовити у задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки представником відповідачки не вказано конкретної дати з якої слід обчислювати початок строку позовної давності, а також, що у зв`язку з запровадженням карантинних обмежень спричинених COVIT-19, строки позовної давності продовжувалися, а з введенням правового режиму воєнного стану, перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позов, та просили суд його задоволити.

Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та просила суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, у встановленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.11).

Встановлено, що померлій ОСОБА_3 за життя на праві приватної власності належала квартира за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

Судом встановлено, що 26.08.2017 між ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, який був посвідчений державним нотаріусом Костопільської районного державної нотаріальної контори Рівненської області Матросовою А.М. за №1-626 (а.с.18-20).

Згідно п.1.1 вказаного договору, за цим договором набувач зобов`язується виконувати передбачені в ньому розпорядження відчужувача і в разі його смерті набуває право власності на майно: квартиру, що за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2.1 вказаного договору, за життя відчужувача на набувача за цим договором покладається обов`язок виконувати такі дії: забезпечування відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуванній квартирі. У обох сторін є право користуватися допоміжними приміщеннями; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданком, обід і вечеря); надання побутових послуг (прання постільної білизни один раз на 14 днів, послуги перукаря один раз на місяць, ремонт побутової, а також аудіо-, відеотехніки тощо); забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданий лікарями рецептів на суму, з якої би вони не складалися.

Пунктом 2.2 вказаного договору передбачено, що у разі смерті відчужувача набувач зобов`язаний здійснити комплекс заходів та обрядових дій з поховання відчужувача.

Так, відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Судом встановлено, що відповідачка після смерті ОСОБА_3 , 13.06.2024 зареєструвала право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , на підставі вищезазначеного спадкового договору, що підтверджується матеріалами справи (а.с.26).

З копій платіжних інструкції наявних у матеріалах справи, вбачається, що позивачка сплачувала комунальні послуги за квартиру зазначену у спірному спадковому договорі (а.с.43-47).

З акта від 29.08.2024 складеного ОСББ «Рівненська-10» вбачається, що в період з 2017 року по 2019 рік до квартири АДРЕСА_2 , постійно проживало подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , фактично кожного дня навідувалась їх онука ОСОБА_2 або чоловік онуки - ОСОБА_5 , які постійно забезпечували подружжя похилого віку продуктами харчування, ліками та допомагали із щоденними побутовими потребами (прання, прибирання, готування), за необхідності - викликали лікаря, супроводжували до лікарні. Після смерті в червні 2019 ропі ОСОБА_6 , онука ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , продовжувала до неї приходити та надавала допомогу до моменту смерті бабусі ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом із своїм чоловіком займались похованням ОСОБА_3 . (а.с.67 зворот).

Відповідно до довідки №442 від 15.10.2024, виданої КП «Костопількомунсервіс» КМР, позивачка здійснила поховання на Костопільському кладовищі, розміщеному за адресою АДРЕСА_3 , ряд № НОМЕР_2 , місце № НОМЕР_3 ), 12.04.2024 ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (а.с.87).

З довідки виданої Українською православною церквою Сарненсько-поліської єпархії Свято Олександра Невського храм, встановлено, що позивачкою було завершено поховання згідно Православної традиції своєї матері ОСОБА_3 (а.с.88).

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 отримувала компенсаційну виплату особі, яка здійснює догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_3 у період з 08.09.2015 по 09.05.2018, що підтверджується інформацією №05-37/1443 від 30.10.2024 наданою Відділом надання соціальних послуг м.Костопіль.

З інформації №05-37/1473 від 11.11.2024 наданої Відділом соціальних послуг м.Костопіль, встановлено, що ОСОБА_5 перебував на обліку і Управлінні соціального захисту населення Костопільської РДА та отримував компенсаційну виплату особі, яка здійснює догляд за інвалідом 1 групи, ОСОБА_3 у період з 11.05.2018 по 31.10.2020.

З акту обстеження матеріально-побутових умов від 09.10.2015, вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 не працює та здійснює догляд за своєю бабусею ОСОБА_3 , яка за віком та станом здоров`я втратила здатність до самообслуговування. ОСОБА_2 щодня відвідує бабусю і виконує всі необхідні по догляду роботи (готує їсти, прибирає, пере білизну, купує ліки, продукти харчування).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 в судовому засіданні показали, що відповідачка ОСОБА_2 лише інколи відвідувала свою бабусю ОСОБА_3 , а всю основну роботу по догляду здійснювала її дочка позивачка по справі ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_5 , який є чоловіком відповідачки в судовому засіданні показав, що відповідачкою умови спадкового договору виконувалися належним чином, та здійснила комплекс заходів та обрядових дій з поховання бабусі ОСОБА_3 .

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні доказів та показів свідків вбачається факт неналежного виконання відповідачкою умови укладеного між нею та ОСОБА_3 спадкового договору.

Частиною другою статті 651 ЦК України, передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору.

Спадковий договір є нерозривно пов`язаним із його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору, тобто ініціювати розірвання спадкового договору в суді можуть лише відчужувач або набувач.

Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру.

У випадку, якщо витрати пов`язані із неналежним виконанням обов`язків набувачем понесли інші особи, зокрема, спадкоємці (наприклад, поховання відчужувача та інше), то у спадкоємців виникає право вимагати стягнення понесених витрат від набувача у порядку, визначеному главою 83 ЦК України («набуття, збереження майна без достатньої правової підстави»).

Такий правовий висновок зроблено у постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду №591/1419/20 від 10.04.2023.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Положенням ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері ОСОБА_3 , та не є стороною спірно спадкового договору, то вона не може пред`являти вимоги про розірвання зазначеного спадкового договору, а тому у задоволені позовної вимоги про розірвання спадкового договору слід відмовити.

Що стосується позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на квартиру зазначену у спірному спадковому договорі, то вона теж до задоволення не підлягає, оскільки її задоволення прямо залежить від задоволення вимоги про розірвання спадкового договору.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, під час судового розгляду вказаної справи судом було встановлено, що позивачка дізналася про існування спірного спадкового договору в літку 2019 року.

У постанові Верховного суду у складі касаційного цивільного суду від 14.03.2018 у справі №464/5089/15 вказано наступне: тлумачення частини першої та п`ятої статті 261 ЦК свідчить, що потрібно розрізняти початок перебігу позовної давності залежно від виду позовних вимог. Вимога про визнання правочину недійсним відрізняється від вимоги про виконання зобов`язання не лише по суті, а й моментом виникнення права на захист. Для вимоги про визнання правочину недійсним перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про вчинення цього правочину. Натомість для вимоги про виконання зобов`язання початок перебігу позовної давності обумовлюється виникненням у кредитора права на вимогу від боржника виконання зобов`язання. Тому положення частини п`ятої статті 261 ЦК застосовуються до вимог про виконання зобов`язання, а не до вимог про визнання правочину недійсним.

Оскільки, представник відповідачки не вказав конкретну дату у 2019 році (день, місяць), з якого слід обчислювати початок перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах, і як наслідок встановити точну дату закінчення перебігу 3-річного строку позовної давності не є можливим, а тому суд не може застосувати наслідки спливу позовної давності передбачені ч.4 ст.267 ЦК України.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки, у задоволені позову відмовлено в повному обсязі, то всі судові витрати з розгляду справи покладаються на позивачку.

На підставі вищенаведеного та керуючись 81, 133, 138, 141, 158, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 368, 372 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Скоропад Валентина Володимирівна про визнання спадкового договору недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно відмовити.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області №564/3000/24 від 02.08.2024 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням суду законної сили або можуть бути скасовані раніше за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Скоропад Валентина Володимирівна, м.Костопіль, вул.Прибережна 2а/1, Рівненської області.

Повне судове рішення складено 19.06.2025.

СуддяО. С. Цвіркун