ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/1576/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2024 року в складі судді Калиновської Л.В. по справі № 619/10487/24 за заявою ОСОБА_1 до Національної академії національної гвардії України про стягнення добових витрат на відрядження в межах України,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної академії національної гвардії України про стягнення добових витрат на відрядження в межах України.

Позов мотивовано тим, що з 13 липня 2018 року по 30 вересня 2024 року він перебував в трудових відносинах із Відповідачем як цивільний спеціаліст.

Під час перебування на посаді він був направлений у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), де він знаходився близько місяця, після чого його було відряджено до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Проте, при звільненні виплату добових витрат від роботодавця за весь час знаходження у вказаних відрядженнях з 01 серпня 2022 року по 31 липня 2023 року ( 365 календарних днів) у розмірі 109500,00 грн він не отримав.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив визнати протиправною бездіяльність Національної академії Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати йому при звільненні 30 серпня 2024 року суми добових витрат на відрядження в межах України за період з 01 серпня 2022 року по 31 липня 2023 року та стягнути з Національної академії Національної гвардії України на його користь добові витрати на відрядження в розмірі 109500,00 грн, а також судові витрати.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спірні правовідносини виникли стосовно визнання бездіяльності Національної академії національної гвардії України протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, тобто, стосується оскарження дій суб`єкта владних повноважень, тому такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На вказане судове рішення 30 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крячко Олег Володимирович до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він був прийнятий на роботу до Національної академії Національної гвардії України на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 кваліфікаційного розряду обслуговуючого персоналу КЕС РЗНП БЗНП та в подальшому переведений на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 кваліфікаційного розряду обслуговуючого складу КЕС РЗНП БЗНП.

Спір має трудовий характер, оскільки він не був військовослужбовцем і не перебував у лавах Національної гвардії України, тобто на дані відносини не розповсюджуються норми законодавства щодо проходження публічної служби.

Вказував, що його посада не підпадає під дію Закону України Про державну службу, тобто не є публічною службою.

Інші учасники справи ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, право на подання відзиву не скористались.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасник судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 19 червня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 30 січня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т. 1, а.с.113-114), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (т.1, а.с.117);

Адвокатом Крячко Олегом Володимировичем представником ОСОБА_1 отримано 21 січня 2025 року в електронному кабінеті (том 1, а.с.112);

Національна академія національної гвардії України отримано 21 січня 2025 року в електронному кабінеті (том 1, а.с.111).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до частина 1 статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина 1 статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні керуватися сутністю права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 520/13190/17 (провадження № 11?1066апп18), від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17 (провадження № 11-870апп18).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина 1 статті 19 ЦПК України).

Будь-які трудові правовідносини мають приватноправову природу, оскільки виникають на добровільній основі між двома рівноправними суб`єктами на підставі трудового договору. Підпорядкування працівника роботодавцеві в межах цих відносин має договірний, а не адміністративний характер.

Єдиний виняток - це правовідносини щодо проходження публічної служби, зокрема державної служби. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 623/1656/16-ц (провадження № 14-405цс19) зазначила: «публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 814/2514/17 (провадження № 11-1472апп18) вказано: «для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності. […] Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що спір у правовідносинах, які виникають із трудових відносин, не пов`язаних з проходженням публічної служби, є приватноправовим незалежно від участі у ньому суб`єкта публічного права. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/6612/17 (провадження № 11?1196апп18)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі № 640/11845/19 вказано, що «згідно з Тимчасовим переліком військових посад Збройних Сил України, які в мирний час можуть заміщатися цивільними особами (на умовах строкового трудового договору), затвердженим наказом Міністерства оборони України від 24.12.2013 р. № 902, чинного на час прийняття позивача на посаду, військова посада помічника начальника частини може заміщатися цивільною посадою - помічником начальника квартирно-експлуатаційної частини (району). Аналіз наведених норм чинного законодавства України у сукупності з фактичними обставинами щодо відсутності у позивача військового звання за відповідною штатною посадою, призначення і звільнення його згідно із законодавством про працю, дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 заміщав посаду помічника начальника Сєвєродонецької квартирно-експлуатаційної частини (району) як цивільна особа, а не як військовослужбовець. При цьому належність вказаної посади до військових посад унеможливлює її віднесення до посад державної служби. З наведеного слідує, що позивач, перебуваючи на посаді помічника начальника Сєвєродонецької квартирно-експлуатаційної частини (району), не проходив публічну службу і не перебував у публічно-правових відносинах з відповідачами, що згідно зі статтею 19 КАС України є необхідними ознаками для віднесення справи до юрисдикції адміністративних судів. При цьому, відповідач у цих правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах. Верховний Суд звертає увагу, що спір у правовідносинах, які виникають із трудових відносин, не пов`язаних з проходженням публічної служби, є приватноправовим незалежно від участі у ньому суб`єкта публічного права. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/6612/17 (провадження № 11-1196апп18)».

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перед звільненням перебував на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 кваліфікаційного розряду обслуговуючого складу КЕС РЗНП БЗНП. Даних, що позивачу було присвоєно ранг державного службовця або військове звання матеріали справи не містять.

Отже, ОСОБА_1 займав посаду у відповідача як цивільна особа, а не як військовослужбовець. Тому позивач на вказаній посаді не проходив публічну службу і не перебував у публічно-правових відносинах з відповідачами, що згідно зі статтею 19 КАС України є необхідними ознаками для віднесення справи до юрисдикції адміністративних судів. Відповідач у цих правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах. Спір у правовідносинах, які виникають із трудових відносин, не пов`язаних з проходженням публічної служби, є приватноправовим незалежно від участі у ньому суб`єкта публічного права.

Отже, спір виник у зв`язку із невиплатою належних сум при звільнені у зв`язку з здійсненням ним трудової діяльності, не пов`язаної з проходженням публічної служби, має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилково висновку про відмову у відкритті провадження по справі.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини 1 статті 374 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи до Дергачівського районного суду Харківської області для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2024 року скасувати, справу направити до Зміївського районного суду Харківської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 червня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина