Провадження № 2-з/761/218/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року 11 червня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Юзькова О.Л, розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ево Інвест» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ево Інвест» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

У поданій заяві заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, наявні на розрахункових рахунках у банківських установах, відкритих на ім`я Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ево Інвест» ( які містяться на рахнку: IBAN НОМЕР_1 у АТ «Кристалбанк», МФО 339050. Свої вимоги обґрунтовують тим, що є реальна небезпека невиконання рішення суду відповідачем, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що слід зазначити наступне.

14 червня 2021 року Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі № 308/8567/20 винесено постанову у якій зазначено, що у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, за положеннями п. 1 ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Необхідно зазначити, що що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 11, 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема у вигляді арешту грошових коштів або майна відповідача з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту тощо) права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, а також постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 753/410/19, від 20.07.2020 у справі № 639/8448/19, від 02.07.2020 у справі № 657/1211/19.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення суду повинно прийматися з дотриманням зазначених принципів, які виражені також у статтях Цивільного процесуального кодексу України.

Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб`єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою.

В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися так, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Верховний Суд у постанові від 24.02.2021 у справі № 755/5333/20 вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Так, представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ево інвест» безпідставно отримані кошти в сумі 1 086 083,10 грн.

Як на підставу щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, наявні на рахунках у банківських установах, відкритих на ім`я відповідача, представник заявника посилається на дії Товариства у справі № 910/12076/23, а саме звернення до Господарського суду м. Києва з заявою про розстрочення судового рішення із зазначенням того, що виконання рішення суду у даній справі призведе до порушення прав фізичних осіб, які інвестували у придбання житла та яким відповідач не зможе передати оплачені квартири.

Так, як свідчать надані матеріали, і підтверджується інформацією з ЄДРСР Господарським судом м. Києва 06.11.2023 ухвалено рішення у справі № 910/12076/23 за позовом ТОВ «Таун Ленд Компані», відповідно до якого стягнуто з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ево Інвест» стягнуто на користь позивача заборгованість у розмірі 270 730 708,00 грн. та судовий збір у сумі 939 400,00 грн.

24.03.2025 Господарським судом м. Києва розглянуто заяву Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ево Інвест» про розстрочення виконання рішення Господарського суду м. Києва від 06.11.2023 у справі № 910/12076/23 у задоволенні якої відмовлено.

Як вбачається з тексту ухвали Господарського суду м. Києва від 24.03.2025 заява про розстрочення виконання рішення була обгрунтована, серед іншого тим, що виконання зазначеного рішення призведе до порушення прав фізичних осіб, які інвестували у придбання житла та яким Товариство не зможе передати оплачені квартири внаслідок незаконних дій позивача.

Разом з тим, представником ОСОБА_1 не наведено мотивів, яким чином подана АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ево Інвест» заява та її обгрунтування може свідчити про неможливість виконання можливого рішення Шевченківського районного суду м. Києва.

Твердження ж заявника, що витрачання Товариством наявних у нього грошових коштів для здійснення розрахунків з іншими контрагентами також може утруднити чи зробити неможливим стягнення грошових коштів, суд не може покласти в основу рішення про задоволення заяви про забезпечення позову обраним засобом, оскільки такі дії можуть привести до негативних наслідків - порушення прав інших осіб, які не є учасниками процесу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява про забезпечення позову, задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. ст. 149-153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ево Інвест» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів -відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: