БАРАНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 273/505/24
Провадження № 2/273/247/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року м.Баранівка

Баранівський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Бєлкіної Д.С., секретаря судових засідань Стаднюк В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. В обгрунтування позову зазначив, що 01.06.2020 року Баранівським районним судом Житомирської області винесено судовий наказ по справі №273/1015/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 12.05.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний у нього змінився матеріальний та сімейний стан, а також значно погіршився стан здоров`я внаслідок отриманого поранення. Під час проживання у цивільному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилася донька ОСОБА_4 . 02.05.2023 року він уклав шлюб із ОСОБА_5 . На даний час разом з ним проживають неповнолітні діти його дружини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які перебувають на його утриманні. Під час перебування на військовій службі він отримав поранення, в зв`язку з чим переніс хірургічні втручання та постійно перебуває на лікуванні.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області Самойленко Л.М. від 17.05.2024 року.

14.01.2025 року за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано на розгляд судді Бєлкіній Д.С.

Ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області Бєлкіної Д.С. від 12.03.2025 року справу прийнято до провадження судді Бєлкіної Д.С. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01.07.2024 року на адресу суду від відповідачки надійшов відзив, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву вказала, що станом на 30.06.2024 року ОСОБА_1 має заборгованість по аліментах з березня 2024 року. Щодо твердження позивача, що у нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей дружини, то відповідачка вважає , що це не є підставою для зменшення аліментів, оскільки у вказаних дітей є біологічний батько, який зобов`язаний утримувати своїх дітей. Щодо твердження позивачу про його лікування у зв`язку з отриманням ним поранення, то позивач не надав жодних доказів про те, що він витрачає на це значні кошти. Натомість відповідачка отримує мінімальну заробітну плату, на яку змушена утримувати неповнолітнього сина.

Ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області від 12.03.2025 року справу прийнято до провадження судді та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 06.08.2020 року розірвано, що підтверджується рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 06.08.2020 року (а.с. 13-14).

Під час шлюбу у сторін народилася дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.06.2020 року Баранівським районним судом Житомирської області було винесено судовий наказ по справі №273/1015/20 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.05.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11-12).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 02.05.2023 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 16), з якою має спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.15).

Відповідно до копії довідки про склад сім`ї від 25.01.2024 року №38 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_8 , її чоловік ОСОБА_1 , діти ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( а.с. 21).

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 за №693/13348 від 15.12.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 30.09.2023 року отримав вибухову травму, вогнепальні осколкові поранення лівого передпліччя, лівої стопи з вогнепальним переломом II-IV пальців, вогнепальне осколкове наскрізне поранення лівого стегна та коліна, вогнепальне осколкове поранення правого передпліччя ( а.с 18).

В період з 03.10.2023 року по 27.10.2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Вінницькому військовому госпіталі, та в період з 01.01.2024 року по 09.01.2024 року в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», що підтверджується відповідними виписками (а.с. 17-18,20).

У відповідності до статті 4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК Українив становлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Стаття 7 Сімейного Кодексу Українив изначає, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Відповідно до статті 51 Конституції Українитастатті 180 СК України,батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частина 1статті 8 Закону України «Про охорону дитинства`визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із зміною матеріального або сімейного стану, зокрема, платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про зміну розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, про що також зроблено висновок у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13.

Разом з тим, зменшення або збільшення розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду.

Розмір аліментів, визначений судовим наказом від 01.06.2020 року у цивільній справі № 273/1015/20, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без доведення погіршення майнового становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини, і суперечитиме інтересам дитини.

Дитина позивача, має право на гідне та забезпечене життя, а його батько, у свою чергу, зобов`язаний брати участь у забезпеченні його благополуччя.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували зміну в бік погіршення його матеріального становища на час звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, або докази щодо поліпшення матеріального становища позивача, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів, що в силу положень статей 12,81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Також, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про зміну обставин, які потягли за собою неможливість сплачувати аліменти на утримання сина у раніше визначеному судом розмірі.

Здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (стаття 155 СК України).

Також суд зауважує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва з батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку, на матір.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та другастатті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а перебування на утриманні інших дітей не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, з урахуванням поданих доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного суду, висловленою у постановах від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28.05.2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вимога про стягнення судових витрат, згідно ст. 141 ЦПК України не вирішується, так як в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України«Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована поставною Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року); статтями 141, 180-184,191,192 СК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76 - 81, 128, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бєлкіна Д.С.