ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 646/7515/23
Номер провадження 22-ц/818/1087/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника позивача адвоката Кузнецової А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2024 року в складі судді Глоби М.М. по справі № 646/7515/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Єрмакова Лілія Сергіївна, Харківська міська рада

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Богодухівського районного нотаріального округу (далі- РНО) Харківської області Єрмакова Лілія Сергіївна, Харківська міська рада про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний батько ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилась спадщина, а саме - квартира АДРЕСА_1 . Померлий за життя заповіт не склав.

04 вересня 2023 року приватним нотаріусом Богодухівського РНО Харківської області Єрмаковою Л.С. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказувала, що Через бойові дії з бору РФ, та погіршення стану її здоров`я, вона не мала можливості подати в передбачені законом строки заяву до нотаріуса для прийняття спадщини.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 , терміном три місяці.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги пред`явлені ОСОБА_1 до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем по справі є територіальна громада в особі Харківської міської ради. Між тим, позов пред`явлено до спадкоємця п`ятої черги онука померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 20 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кузнецова Аліса Андріївна, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неналежний склад учасників справи, оскільки ОСОБА_2 подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини а отже також є спадкоємцем п`ятої черги після смерті ОСОБА_3 та належним відповідачем по справі.

Разом з тим, 18 січня 2024 року через систему «Електронний суд» було подане клопотання про залучення Харківської міської ради у якості співвідповідача по справі 646/7515/23, проте вказане клопотання судом першої інстанції не розглянуто.

Вказувала, що батько позивачки помер в с. Стрілеча, Харківського району, Харківської області, яке з перших днів війни було окуповано російськими військами, свідоцтво про смерть було отримано лише 18 жовтня 2022 року. Після початку військової агресії рф вона майже одразу виїхала з м. Харкова за для збереження життя та здоров`я, що унеможливило своєчасне звернення до нотаріуса.

Крім того, посилалась на внесення змін до чинного законодавства щодо перебігу строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, що не відповідає принципу юридичної визначеності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Кузнецову А. А., яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 (том 1, а.с. 17, 19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (том 1, а.с. 16).

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 28).

За життя ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_2 (а.с. 81,131).

07 березня 2022 року ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце перебування: АДРЕСА_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 (том 1, а.с. 10).

28 липня 2023 року позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , на підставі якої заведено спадкову справу №12/2023 (а.с. 70).

Постановою приватного нотаріуса Богодухівського РНО Єрмакової Л.С. від 04 вересня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини (том 1, а.с. 23-24).

23 жовтня 2023 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_2 (том 1, а. с. 101).

Постановою приватного нотаріуса Богодухівського РНО Єрмакової Л.С. від 23 жовтня 2023 року відповідачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого (том 1, а.с. 25-26).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України).

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина 3 статті 1272 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Співучасть - це обумовлена матеріальним правом множинність осіб на тій чи іншій стороні в цивільному процесі внаслідок наявності загального права або загального обов`язку. Важливою ознакою співучасті є наявність у декількох позивачів чи відповідачів у справі однакових за спрямованістю матеріально-правових вимог чи юридичних обов`язків. Ця ознака дозволяє відрізняти процесуальну співучасть від інших видів участі множинності заінтересованих осіб, зокрема від участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 309/2340/15 (провадження № 61-16776св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Отже, належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18).

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18) постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 543/459/21 (провадження № 61-30св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2025 року у справі № 502/334/23 (провадження № 61-12402св24)).

У справі, що переглядається ОСОБА_1 звернулася з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визначивши відповідачем ОСОБА_2 .

Між тим, матеріали справи свідчать, що постановою приватного нотаріуса Богодухівського РНО від 23 жовтня 2023 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відповідач не прийняв спадщину, а тому не є особою, за рахунок якої можливо задовольнити вимоги позивачки.

Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що належним відповідачем у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, а за відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що нею було подано клопотання про залучення Харківської міської ради у якості співвідповідача, яке не було розглянуто судом першої інстанції, то суд керується таким.

Як вбачається з даних системи «Електронний суд», 18 січня 2024 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Кузнецовою А.А. дійсно було подано клопотання про залучення в якості співвідповідача до участі по справі № 646/7515/23 Харківську міську раду.

Вказане клопотання у матеріалах справи, сформованих судом першої інстанції відсутнє та розглянуто не було.

Між тим, відповідно до частин 1, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, вимогами цивільного процесуального законодавства не передбачена можливості заміни в апеляційній інстанції неналежної сторони у справі, оскільки зазначені дії проводитися виключно судом першої інстанції.

Отже, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути зазначені порушення, а тому справу переглядає стосовно складу учасників, які приймали участь у суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 червня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина