КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6031/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року, постановлену під головуванням судді Чекулаєва С.О.,-

встановив:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названою заявою.

ОСОБА_1 просила визнати судовий наказ Голосіївського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 по справі № 752/19425/24 таким, що не підлягає виконанню.

Заява обґрунтована тим, що Голосіївським районним судом міста Києва 20 вересня 2024 року видано судовий наказ у справі № 752/19425/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) боржника але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2024 року до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 зазначає, що на момент подання заяви про видачу судового наказу були відкриті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та про стягнення аліментів.

Заявник просила визнати судовий наказ від 20 вересня 2024 року № 752/19425/24 про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню, оскільки був виданий помилково.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року названу заяву залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_2 та його представник заперечили щодо задоволення вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Залишаючи без задоволення вимоги заяви, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав, визначених ст. 432 ЦПК України, для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Встановлено, що Голосіївським районним судом міста Києва 20 вересня 2024 року видано судовий наказ у справі № 752/19425/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) боржника але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2024 року до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 зазначала, що на момент звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про видачу судового наказу, між сторонами існував не вирішений спір про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей.

Обгрунтовуючи подану заяву, ОСОБА_1 зазначила, що враховуючи вказану обставину суд першої інстанції мав відмовити у відкритті провадження. Вимоги ОСОБА_2 не є безспірними, в межах позовного провадження існує спір про право між тими самими сторонами та із тим самим предметом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Статтею 160 ЦПК України та статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення та одночасно виконавчим документом.

За ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Так, виконавчий документ може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів не встановлено доказів, на підтвердження помилкової видачі Голосіївським районним судом міста Києва 20 вересня 2024 року судового наказу у справі № 752/19425/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Судовий наказ видано на підставі заяви ОСОБА_2 від 12 вересня 2024 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження відсутності у неї обов`язку щодо сплати аліментів на утримання спільного сина чи повного його виконання.

Враховуючи вищевикладене та недоведення заявником визначених ст. 432 ЦПК України підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо залишення заяви ОСОБА_1 без задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент видачі судового наказу були відкриті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та про стягнення аліментів, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказане не є підставою для визнання судового наказуГолосіївського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року за № 752/19425/24 таким, що не підлягає виконанню.

Апелянтом не надано підтверджень, які б свідчили про необґрунтованість судового рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 24 грудня 2024 року постановлена з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 23 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко