Справа 206/1132/25
Провадження 2/206/1126/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого - судді Плінської А.В.

за участю секретаря Білої О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.02.2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір про відкриття карткового рахунку «Кредитна картка» №010/0137/82/0545880, за умовами якого позичальнику відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом 21700,00 грн, використану суму він зобов`язався повернути в строк до 26 лютого 2022 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 45 %. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на передбачених договором умовах, однак позичальник не виконує зобов`язання з повернення кредту.

20 вересня 2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-19-F, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло за плату право грошової вимоги до боржників, в тому числі до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №010/0137/82/0545880 від 26 лютого 2018 року.

У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору № 28-12/2022 від 28 грудня 2022 року, в тому числі до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №010/0137/82/0545880 від 26 лютого 2018 року.

Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 49387,03, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 25497,73 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 23889,30 грн., а також витрати понесені на правову допомогу в розмірі 13000,00 грн. та по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою судді від 06 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного проваження з викликом сторін.

25.03.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позову мотивуючи тим, що свій обов`язок по сплаті кредитної заборгованості виконав ще перед первісним кредитором АТ «Райффайзен Банк». Крім того, вважає, що позивач не набув прав вимоги до нього за кредитним договором №010/0137/82/0545880 від 26 лютого 2018 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази оплати прийнятих на себе зобов`язань за договорами відступлення прав вимоги. Також до матеріалів позову не додано жодного доказу, який би свідчив про належне повідомлення щодо відступлення права вимоги. Що стосується витрат на правову допомогу, то підстави для їх стягнення відсутні, оскільки в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем на користь АО «Лігал Ассістанс» в розмірі 13000,00 грн. за отримані послуги.

01.04.2025 року через систему «Електронний суд» була подана відповідь на відзив у якій представник позивача зазначив, що матеріали справи містять належні та достатні докази підтвердження переходу прав вимоги до ОСОБА_1 за договором №010/0137/82/0545880 на користь ТОВ «Коллект центр». Що стосується неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору, то це не впливає на обов`язок відповідача щодо виконання зобов`язання за кредитним договором. Також відповідачем не було надано доказів належного виконання зобов`язання первісному кредитору. Долучені до позовної заяви копії документів були завірені належним чином.Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, то вони підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично оплачено чи тільки має бути сплачено.

18.04.2025 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких відповідач зазначив, що позивачем не надано допустимих відомостей щодо належного набуття позивачем прав первісного кредитора щодо нього як відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про прияини неявки суд не повідомив.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 шляхом підписання Заяви про надання Кредиту «Кредитна картка» №010/0137/82/0545880 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку в розмірі 21700 грн., який в подальшому було збільшено до 24900 грн. зі сплатою 45% річних строком до 26 лютого 2022 року (а.с.12-15).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

20 вересня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-19-F, відповідно до умов якого від первісного до нового кредитора було передано права вимоги до боржників (а.с.26,27). Відповідно до Реєстру боржників від 17 лютого 2020 року до Договору відступлення права вимоги №114/2-19-F від 20 вересня 2019 року до ТОВ «Вердикт капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №010/0246/82/0292878 (а.с.30).

Відповідно до п. 2.4 вказаного Договору внаслідок передачі (відступлення) прав вимоги за цим договором новий кредитор заміняє первісного кредитора, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрах боржників. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотнього викупу. Зокрема, але не виключно, до нового кредитора переходить право здійснювати нарахування та стягнення процентів за кредитними договорами з дати відступлення прав вимоги за умови дотримання норм чинного законодавства.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

28 грудня 2022 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №28-12/2022, відповідно до умов якого первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 (реєстрі боржників) (а.с.22-24).

Відповідно зміненого Реєстру боржників до Договору №28-12/2022 від 28 грудня 2022 року до ТОВ «Коллект Центр» перейшло в тому числі право вимоги до ОСОБА_1 (а.с.35,36).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» отримало право вимоги до ОСОБА_1 згідно зазначеного укладеного договору відступлення прав вимоги, оскільки відбулось процесуальне правонаступництво у зв`язку із зміною кредитора.

Отже, доводи відповідача, що позивач не набув права вимоги до нього за вищевказаним кредитним договором, безпідставні та спростовуються фактично встановленими обставинами справи.

Як встановлено судом відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, тому має заборгованість, яка становить 49387,03 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 25497,73 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 23889,30 грн.

Розмір заявленої позивачем заборгованості у сумі 49387,03 грн. підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та відповідає умовам вказаного договору, тобто є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості.

Відповідач вказаного розрахунку під час розгляду справи у суді не спростовував, свого контррозрахунку не надав. Як не надав належнх та допустимих доказів щодо виконання боргового зобов`язання перед первісним кредитором.

Отже, встановивши, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суд дійшов висновку висновку про те, що у позивача виникло право вимагати повернення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом в судовому порядку та стягнення з відповідача на користь кредитора загальної суми заборгованості в розмірі 49387,03 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 25497,73 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 23889,30 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо неповідомлення про зміну кредитора, оскільки єдиною підставою, яка звільняє боржника від погашення заборгованості є її погашення первісному кредитору, проте відповідачем не було надано жодного доказу, який би міг це підтвердити.

Відтак, позов підлягає до повного задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду

Крім того, позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн.

На підтвердження вказаного позивач надав: договір про надання правової допомоги № 01-07/2024, укладений 01.07.2024 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АО «Лігал Ассістанс» ; заявка на надання юридичної допомоги №399 від 01.01.2025 року; витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025 року.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 13000,00 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, сторони до суду не з`являлися, а отже не відноситься до складних справ.

Однак, враховуючи, що рішенням суду позов було задоволено, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу і тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 5000,00 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.

При цьому, приходячи до такого висновку, судом було враховано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 141, 280-282, 284, 288 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю " КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " КОЛЛЕКТ ЦЕНТР " (, адреса: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306) заборгованість за кредитним договором №010/0137/82/0545880 від 26.02.2018 року в розмірі 49387,03 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства зобмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" (, адреса: м.Київ, вул.Мечнікова, буд.3, офіс 306) 7422,40 грн., з яких: 2422,40 грн. витрати на сплату судового збору, 5000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

На рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Плінська А.В.