КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 363/3336/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10078/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді Олійника С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації, в особі уряду Російської Федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до РФ, в особі уряду РФ, про відшкодування майнової та моральної шкоди (а.с. 1-10).

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 березня 2025 року цивільний позов ОСОБА_1 до Російської Федерації, в особі Уряду Російської Федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди - залишено без розгляду (а.с. 96-97).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 03 квітня 2025 року Прудкогляд О.Є звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду (а.с. 93-100).

Посилався на те, що в позовній заяві він просив розглядати справи без його присутності у підготовчому провадженні та під час розгляду справи по суті. Вказував, що ним було направлено заяву про розгляд справи без участі 19 березня 2025 року на електронну адресу суду першої інстанції. Суд першої інстанції не врахував, що відсутність позивача у судовому засіданні була обґрунтована поважними причинами (а.с. 93-100).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позивач ОСОБА_1 був сповіщений на зазначену ним адресу про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового повідомлення, подав заяву з прохання розглянути справу апеляційним судом за його відсутності (а.с. 115-120).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Залишаючи без розгляду позов ОСОБА_1 до РФ, в особі уряду РФ, про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21 січня 2025 року відкладено розгляд справи на 17 лютого 2025 року, визнано явку позивача обов`язковою. В судові засідання 21 січня 2025 року, 17 лютого 2025, 20 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання, явка якого визнана судом обов`язковою, клопотань про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції не подав, а неявка позивача перешкоджає вирішенню спору.

Однак, колегія суддів не погодиласяз висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України позовна заява залишається без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Частина 1 ст. 128 ЦПК України визначає, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом, якщо визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, приписами статей 223, 257 ЦПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто, право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності (до такого правового висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у Постановах від 05.06.2020 у справі №910/16978/19 та від 16.10.2020 у справі №910/8816/19).

При цьому, саме у разі подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності і лише в тому разі, якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд може визнати явку позивача обов`язковою та викликати його у судове засідання.

Разом з тим, положення ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України не передбачають вимоги про те, що для залишення позову без розгляду позивач має не з`явитися у судове засідання саме у зв`язку з визнанням судом його явки обов`язковою та викликом до суду (дана правова позиція міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 у справі №910/16978/19).

Суд може визнати явку будь-якої сторони справи обов`язковою, але за умов, що це є необхідним та без цього справу розглянути неможливо.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу Вишгородського районного суду Київської області, посилався на те, що в судові засідання позивач не з`являвся, проте про причини неявки не повідомив. Разом з тим, вказано, що для повного та всебічного встановлення обставин по справі, забезпечення права сторін на справедливий і неупереджений розгляд справи, вважає за необхідне відкласти розгляд справи на іншу дату та визнати явку позивача обов`язковою.

Однак, в зазначеній ухвалі судом не зазначено, які саме обставини суд не може з`ясувати у відсутності позивача, та які наявні перешкоди, пов`язані з неявкою позивача, для розгляду справи за відсутності останнього. Недоведеність позивачем заявлених позовних вимог має наслідком відмову в задоволенні позову.

До того ж, суд в ухвалі про залишення позову без розгляду суд першої інстанції не мотивував свої висновки в тій частині, які саме наявні перешкоди, пов`язані з неявкою позивача, для розгляду справи за відсутності останнього.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в позовній заяві ОСОБА_1 просив суд проводити розгляд справи без його участі.

Чинним процесуальним законом не передбачено подання заяви про розгляд справи без участі сторони перед кожним судовим засіданням, а тому у разі подання такої заяви вона враховується на весь період розгляду справи.

Отже, позивач скористався своїм процесуальним правом та просив у позовній заяві розглядати справу у його відсутність, а суд першої інстанції на час розгляду справи на вказане не звернув уваги.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для залишення позовної заяви у місцевого суду не було. Оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 березня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 20 червня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов