ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/1138/23

провадження № 22-ц/4809/687/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 січня 2025 року у складі судді Варакіної Н. Б. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та просила визнати за нею право власності на частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок було придбано ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_4

04 грудня 1993 року нотаріусом міста Москви Ткаченко І. І. був посвідчений заповіт зареєстрований в реєстрі за № 3930, відповідно до якого ОСОБА_4 все своє майно, яке їй буде належати на день смерті в чому б воно не було і де б воно не знаходилось, в тому числі і квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивача, померла та після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , та квартиру АДРЕСА_3 .

Позивач, як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса міста Москви Глаголєвої Л. В., якою була заведена спадкова справа, а чоловік спадкодавиці ОСОБА_3 подав заяву про відмову від спадщини, в тому числі з відмовою від обов`язкової частки.

07 липня 2021 року нотаріусом міста Москви Глаголєвою Л. В. ОСОБА_1 , як спадкоємцю за заповітом, було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване вреєстрі № 77/124-н/77-2021-1-590 на квартиру під АДРЕСА_3 .

Крім того, після смерті ОСОБА_4 позивач також звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець за заповітом та на підставі її заяви нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 804/2020.

08 січня 2023 року позивач звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальноїконтори № 1 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 .

Проте, нотаріусом було відмовленоу видачі свідотцва про право на спадищну через відсутність документа, що посвідчує право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 січня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати залишено по фактично понесеним позивачем.

Рішення суду мотивовано тим, що спору з приводу поділу спадкового майна не існує, проте, позивач позбавлена можливості розпорядитися належним їй спадковим майном, що належав спадкодавцю, оскільки немає правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності, тому позивач позбавлена можливості зареєструвати успадковане нерухоме майно.

Враховуючи те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд першої інстанції вважав, що вимоги позивача ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 приховала від суду першої інстанції той факт, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 за життя був громадянином РФ, а в м. Кропивницькому проживав нетривалий час, що також не було враховано судом першої інстанції.

Про розгляд даної справи ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_2 не були обізнані, а про наявність рішення дізнались лише наприкінці листопада 2023 року.

Суд першої інстанції вирішив питання щодо розміру часток у спільній сумісній власності без врахування заперечень відповідача та відповідних доказів.

Крім того, судом першої інстанції було проігноровано той факт, що померлий ОСОБА_3 мав право на обов`язкову частину у спадщині.

В матеріалах справи відсутні докази відмови від спадщини сина ОСОБА_6 ОСОБА_7 , який також проживає у м. Кропивницькому та може бути спадкоємцем.

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу

Від адвоката Лапіної І. В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 січня 2025 року залишити без змін.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 травня 2025 року залучено до уачсті у справі ОСОБА_2 як правонаступника ОСОБА_3 .

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Лапіна І. В. підтримали доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся за адресою його місця проживання, проте, поштовий конверт було повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

За змістом пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

За таких обставин, ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки, відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, які не з`явилися, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу будинку з господарсько-побутовими будівлями, посвідченого 28 квітня 2011 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П., зареєстрованого в реєстрі № 2377 належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 .

В пункті 9 договору купівлі-продажу зазначено, що покупець купує житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в період зареєстрованого шлюбу за нотаріально посвідченою згодою дружини - ОСОБА_4 , що підтверджується згодою, посвідченою нотаріусом м. Москви, Російська Федерація, ОСОБА_8 від 05 квітня 2011 року за реєстровим № 2с-865, а також повідомлено, що покупець у фактичних шлюбних відносинах з іншими особами, які витікають зі спільного проживання та ведення спільного господарства не перебуває, що підтверджується заявою, поданою ОСОБА_9 , приватному нотаріусу Кіровоградського міського нотаріального округу 18 квітня 2011 року.

ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 11 березня 1994 року.

04 грудня 1993 року нотаріусом міста Москви Ткаченко І. І. був посвідчений заповіт зареєстрований в реєстрі за № 3930 відповідно до якого ОСОБА_4 все своє майно, яке їй буде належати на день смерті в чому б воно не було і де б воно не знаходилось, в тому числі і квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_10 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

ОСОБА_4 являється матір`ю батька позивача - ОСОБА_7 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та квартиру під АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса міста Москви Глаголєвої Л. В., якою була заведена спадкова справа № 194/20. Чоловік спадкодавці ОСОБА_3 подав заяву про відмову від спадщини, в тому числі з відмовою від обов`язкової частки.

07 липня 2021 року нотаріусом міста Москви Глаголєвою Л. В. позивачу, як спадкоємцю за заповітом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі № 77/124-н/77-2021-1-590 на квартиру під АДРЕСА_3 , яка належала спадкодавцю до укладання шлюбу з ОСОБА_3 .

Окрім цього, після смерті ОСОБА_4 позивач також звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець за заповітом і, відповідно, на підставі її заяви нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 804/2020.

08 січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 .

Після вивчення документів нотаріус видала їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 58/02-31 в якій зазначила, що видати свідоцтво про право на спадщину вважає неможливим, так як, відсутність документа, що посвідчує право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за ОСОБА_4 , позбавляє нотаріальну контору можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , на житловий будинок АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру під АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 , як спадкоємець за законом прийняв спадщину шляхом подачі відповідної заяви до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Яценко Я.В., яким була заведена спадкова справа № 25/2023.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Положенням статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Право на обов?язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов?язкова частка).

Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 607/24365/19, від 08 грудня 2021 року у справі №552/3281/20.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу будинку з господарсько-побутовими будівлями, посвідченого 28 квітня 2011 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П., зареєстрованого в реєстрі № 2377 належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 8-9).

ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 11 березня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 виданим 11 березня 1994 року Царицинським ЗАГС міста москви (том 1 а. с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таким чином спірний будинок вважається спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4

04 грудня 1993 року нотаріусом міста Москви Ткаченко І. І., був посвідчений заповіт зареєстрований в реєстрі за № 3930 відповідно до якого ОСОБА_4 все своє майно, яке їй буде належати на день смерті в чому б воно не було і де б воно не знаходилось, в тому числі і квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_12 , тобто позивачу (том 1 а. с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 виданим 29 червня 2020 року 97750118 органом ЗАГС міста Москви № 118 багатофункціонального центру надання державних послуг району Ясенево (том 1 а. с. 7, 64).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/2 частку зазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та зазначену квартиру.

Позивач, як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса міста Москви Глаголєвої Л. В., якою була заведена спадкова справа № 194/20 (том 1 а. с. 64).

Чоловік спадкодавці ОСОБА_3 подав заяву про відмову від спадщини, в тому числі з відмовою від обов`язкової частки (том 1 а. с. 65).

07 липня 2021 року нотаріусом міста Москви Глаголєвою Л. В. позивачу, як спадкоємцю за заповітом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі № 77/124-н/77-2021-1-590 на квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_2 (том 1 а. с. 16).

Окрім цього, позивач також звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець за заповітом і, відповідно, на підставі її заяви нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 804/2020 (том 1 а. с. 49).

23 січня 2023 року ОСОБА_13 звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 98).

Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 58/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 24, 58).

Відмова нотаріуса мотивована тим, що відсутні документи, що посвідчують право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за ОСОБА_4 .

З аналізу доказів, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 виданим 23.06.2023 Відділом реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (том 1 а. с. 138).

Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру під АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (том 1 а. с. 135), так як спадкоємець за законом прийняв спадщину шляхом подачі відповідної заяви до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Яценко Я. В., яким була заведена спадкова справа № 25/2023 (том 1 а. с. 189).

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять відомостей про прийняття обов?язкової частки у спадщині ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 , та оформлення ним права власності на спадкове майно.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 вересня 2019 року у справі № 450/328/15-ц підкреслено, що стаття 1268 ЦК України визначає особливості прийняття спадщини окремими особами, та, відповідно до частини третьої цієї статті, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Якщо майно спадкується вищевказаними особами (які вважаються такими, що прийняли спадщину), порядок спадкування і набуті ними права на спадкове майно має обов`язково враховувати особливості правового режиму відповідного майна. Якщо об`єктом спадкування виступає нерухоме майно, то, відповідно до частини першої статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права, на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з частиною першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав (крім іпотеки) проводиться у строк, що не перевищує п`яти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав.

Зі змісту наведених норм слідує, що спадщина у вигляді нерухомого майна, яка відкрилась на користь спадкоємця із обов`язковою часткою, не переходить до нього автоматично. Нерухоме майно, право власності на яке не виникло у спадкодавця, не може бути включено до спадкової маси, оскільки відповідна державна реєстрація не проведена.

Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер у тому розумінні, що цим правом наділяється виключно певне вичерпне коло спадкоємців першої черги, які є найбільш уразливими у задоволенні їх майнових інтересів (стаття 1241 ЦК України). Зокрема відповідним правом наділені особи, які в силу свого фізичного стану об`єктивно позбавлені здатності рівної, поруч з іншими особами, реалізації своїх прав, що вимагає додаткового їх захисту з боку держави.

Тому право на обов`язкову частку прямо виключено зі спадщини, яка переходить до спадкоємців особи, що мала це право.

Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку, повинні подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця.

Якщо спадкоємець, який має право на обов`язкову частку, не прийме спадщину або відмовиться від неї, то його частка переходить до інших спадкоємців за заповітом або за законом.

Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер і не переходить у порядку спадкової трансмісії. Це означає, що якщо спадкоємець, який мав право на обов`язкову частку, помирає, то це право не переходить до його спадкоємців. Натомість, воно може бути реалізоване лише самим спадкоємцем, який мав це право на момент смерті спадкодавця.

Таким чином, обов?язкова частка в спадщині на нерухоме майно, право власності на яке не виникло у ОСОБА_3 , не може бути включена до спадкової маси, а тому доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було проігноровано той факт, що померлий ОСОБА_3 мав право на обов`язкову частину у спадщині, не знайли свого підтвердження.

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що право на обов`язкову частку у спадщині не входить до складу спадщини (спадкова маса) і не може бути передано спадкоємцеві в порядку спадкування, тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Аналогічні висновки викладені в постанові ВС від 04 вересня 2019 року у справі № 450/328/15.

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 приховала від суду першої інстанції той факт, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено факт смерті ОСОБА_3 та коло його спадкоємців.

Доводи апеляційної скарги про те, що про розгляд даної справи ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_2 не були обізнані, є безпідставними та спростовуються наявнимими в матеріалах справи довідками про доставку електронного документу підтверджується, що про судові засідання суду першої інстанції був належним чином повідомлений представник відповідача адвокат Бурлаченко С. Ю. (том 1 а. с. 168, 172, 179, 182, 207, 214, 218, 222).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів таінших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 31 березня 2025 року було зупинено дію оскаржуваного рішення, дію рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 січня 2025 року необхідно поновити.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 січня 2025 року без змін.

Поновити дію рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 січня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19.06.2025.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко