Справа №345/429/25
Провадження № 2/345/477/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Якиміва Р.В.

секретаря судового засідання Гладенької Л.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання транспортного засобу особистою приватною власністю,

з участю позивачки за первісним позовом

та відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1

представника позивачки за первісним позовом

та відповідачки за зустрічним позовом адвоката Коваленко О.В.,

відповідача з первісним позовом та

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідача з первісним позовом та

позивача за зустрічним позовом Бігун В.П.,

В С Т В А Н О В И В:

31.01.2025 позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про поділ майна подружжя до відповідача ОСОБА_2 , позовні вимоги якого вона уточнила 07.02.2025. Відповідно до змісту позову позивачка вказує, що 10.10.2015 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя у неї з відповідачем не склалося, а тому рішенням суду від 20.03.2024 даний шлюб було розірвано. За час їхнього спільного проживання в шлюбі, вони придбали автомобіль марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, право власності на який вони оформили на ОСОБА_2 .. Після припинення шлюбних відносин автомобіль та технічний паспорт на автомобіль залишились у відповідача.

Позивачка за первісним позовом зазначає, що після розлучення вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного автомобіля , який є їх спільною сумісною власністю.

Згідно довідки ФОП/СОД ОСОБА_4 від 28.01.2025 середньостатистична можлива вартість автомобіля марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску складає 273 300 грн..

На основі викладеного, позивачка за первісним позовом просить суд визнати автомобіль марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Здійснити поділ спільного майна, а саме, автомобіля марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в розмірі 136 650 (сто тридцять шість тисяч шістсот п`ятдесят) гривень. Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску.

29.04.2025 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання транспортного засобу марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску особистою приватною власністю до відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , відповідно до змісту якого вказує, що у період з 10.10.2015 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який було розірвано рішенням суду від 20.03.2024. У жовтні 2023, будучи військовослужбовцем, формально перебуваючи у шлюбі з відповідачкою за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , ним був придбаний за його власні кошти, зокрема за винагороду за безпосередню участь у бойових діях на передових позиціях, автомобіль марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску.

Стверджує, що відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 у період з 2022 по 2023 ніде не працювала, не мала будь-якого доходу, майна та знаходилась повністю на його утриманні. Зазначений автомобіль був куплений за його особисті кошти, які він отримав за час його перебуванні на війні як зокрема за винагороду за безпосередню участь у бойових діях на передових позиціях. Оскільки дана винагорода за ризик для життя, то є всі підстави вважати таку винагороду як особисту приватну власність військовослужбовця.

На основі викладеного, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 просить суд визнати автомобіль марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, його особистою приватною власністю.

07.05.2025 від представника відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Коваленко О.В. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вона вказала, що відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 зустрічного позову не визнає з тих підстав, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 сам не заперечує, що автомобіль марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску було придбано у жовтні 2023 року , тобто, перебуваючи у шлюбних віносинах з ОСОБА_1 .. Вказаний автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя, посилання позивача, що автомобіль було придбано за особисті кошти, зокрема за винагороду за участь у бойових діях є безпідставними. Просить відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.02.2025 року було відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя; призначено підготовче судове засідання на 10.03.2025 року.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.05.2025 було поновлено строк на подання зустрічного позову. Прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання транспортного засобу особистою приватною власністю та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя; призначено підготовче судове засідання на 07.05.2025 року.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.05.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено вищевказану цивільну справу до судового розгляду по суті на 16.05.2025 року.

Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні свій позов підтримала та вказала, що шлюбні відносини з ОСОБА_2 вони підтримували ще протягом місяця після купівлі автомобіля. Автомобіль купляли із коштів, які складався із заробітної плати чоловіка ОСОБА_2 та грошових коштів, які їй надсилав її батько. Просить її позов задоволити повністю. Зустрічний позов не визнає, вказала, що автомобіль придбано в шлюбі за спільні сімейні кошти. Доводи ОСОБА_2 про те, що автомобіль купляв суто за особистя кошти, а саме бойові виплати є безпідставні. Просить відмовити узадоволенні зустрічного позову.

Представник позивачки за первісним позовом та відповідачки за зустрічним позовом адвокат Коваленко О.В. в судовому засіданні вказала, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 20.03.2024. За час їхнього спільного проживання в шлюбі, вони придбали автомобіль марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску. Спірний автомобіль був придбаний подружжям за їх спільні сімейні кошти. Вважає первісний позов підставним та підтвердженим долученими до позову доказами, тому просить його задоволити повністю. Зустрічного позову не визнає з тих підстав, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не заперечує, що автомобіль марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску було придбано у жовтні 2023 року , тобто, перебуваючи у шлюбних віносинах з ОСОБА_1 .. Вказаний автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя, посилання позивача, що автомобіль було придбано за особисті кошти, зокрема за винагороду за участь у бойових діях є безпідставними. Просить відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні первісного позову про поділ майна не визнав та вказав, що на даний час він перебуває в лавах ЗСУ. Разом з тим, вказав, що автомобіль був придбаний за його особисті кошти у той період, коли вони з ОСОБА_1 подружніх відносин не підтримували, а шлюб носив формальний характер. Вважає, що вищевказаний спірний автомобіль належить йому, оскільки він його купив за його особисті кошти, які були отримані ним «як винагороду за безпосередню участь у бойових діях на передових позиціях». Зокрема він перебував безпосередньо в зоні гарячих бойових дій 24.02.2023 та 21.08.2023. Спірний автомобіль він продав 19.03.2024 , тобто до розірвання шлюбу. Оцінка спірного автомобіля від 25.04.2025 проводилась після огляду експертом автомобіля та складала на час огляду 219800 грн.. Просив суд задовольнити зустрічний позов в повному обсязі та відмовити у задоволенні первісного позову повністю.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвокат Бігун В.П. в судовому засіданні не заперечила того, що спірний автомобіль був придбаний під час перебування сторін в шлюбі, однак ствердила, що кошти на вказаний транспортний засіб марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , були особистими коштами ОСОБА_2 які він отримав за час його перебуванні на війні як зокрема за винагороду за безпосередню участь у бойових діях на передових позиціях. Оскільки дана винагорода за ризик для життя, то є всі підстави вважати таку винагороду як особисту приватну власність військовослужбовця. Просила суд задовольнити зустрічний позов в повному обсязі та відмовити у задоволенні первісного позову повністю.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, а також спрямовані до суду сторонами процесуальні документи, приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.03.2024 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 10.10.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №450 розірвано (а.с.11).

21.10.2023 року вищезазначеним подружжям був придбаний автомобіль марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, право власності на який було оформлено за відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу 2642/2023/4118198 від 21.10.2023 року (а.с.55) та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21.10.2023 року (а.с.15), серії НОМЕР_2 .

Згідно довідки ФОП/СОД ОСОБА_4 від 28.01.2025 середньостатистична можлива вартість автомобіля марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску складає 273 300 грн. (а.с.16).

При цьому, статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України)).

Відповідно до частин першої, другої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку.

При цьому, судом було встановлено, що спірний автомобіль марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, був придбаний 21.10.2023, тобто під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, в інтересах подружжя.

На даний час шлюб між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а сторонами у даній справі рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.03.2024, який був зареєстрований 10.10.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №450 розірвано.

При цьому, сторони на момент купівлі спірного автомобіля, зокрема 21.10.2023 року проживали однією сім`єю, мали спільний побут та виховували їх спільну дитину - малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , використовуючи для забезпечення інтересів сім`ї їх спільні кошти та працюючи над покращенням їх матеріально-побутових умов, у зв`язку із чим здійснили покупку спірного автомобіля, чого не заперечували в судовому засіданні самі сторони.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 зроблено висновок, що те, що статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Проаналізувавши вищезазначене, суд приходить до висновку, що спірний транспортний засіб марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, являється спільною сумісною власністю подружжя, частки права власності яких згідно вимог закону є рівними.

Інших доказів на спростування вищезазначених встановлених судом обставин відповідачем за первісним позовом - ОСОБА_2 та його представником - адвокатом Бігун В.П. суду надано не було.

Щодо позовної вимоги позивачки за первісним позовом - ОСОБА_1 про компенсацію 1/2 частини вартості спірного автомобіля суд зазначає наступне.

Так, згідно з частинами першою, другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Отже, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) прийшла до висновку, що частини четверта, п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 , в передбаченому законом порядку, обґрунтовано звернулась до суду з позовною вимогою про компенсацію за рахунок відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 1/2 вартості спірного автомобіля марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, який фактично перебував у володінні та користуванні відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2 , що й не заперечувалось останнім в судовому засіданні.

Більше того, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив, що його не влаштовувала озвучена позивачкою за первісним позовом сума оцінки спірного автомобіля.

При цьому, як зазначив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2022 року по справі № 544/856/20 (провадження № 61-21406св21).

При цьому, згідно копії договору купівлі-продажу 2642/2024/4386155 від 19.03.2024 року ОСОБА_2 продав автомобіль марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску ОСОБА_5 (а.с.100-101).

Згідно довідки ФОП/СОД ОСОБА_4 від 28.01.2025 середньостатистична можлива вартість автомобіля марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску складає 273 300 грн. (а.с.99-110).

Згідно поданого відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 висновком директором ТзОВ «ЕКА-Захід» від 25.04.2025 ринкова вартість автомобіля марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску складає 219800 грн..(а.с.102).

Суд бере до уваги первісну оцінку транспортного засобу проведену ФОП/СОД ОСОБА_4 від 28.01.2025, оскільки даний оцінювач виходив із середньостатистичної можливої вартості автомобіля марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску на момент продажу даного транспортного засобу. Оскільки спірний автомобіль був проданий 19.03.2024, а поданий відповідачем за первісним позовом висновок експерта складений 25.04.2025, тобто через 24 місяці, що свідчить про те, що спірний транспортний засіб за вказаний період втратив початкову вартість на моменту продажу.

Враховуючи зазначене, суд, враховуючи матеріальний стан сторін, те, що відповідач за первісним позовом офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, позивачка за первісним позов не працює, стабільного доходу не має, у неї на утриманні після розірвання шлюбу залишився малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та приходить до висновку, що відповідачу за первісним позовом - ОСОБА_2 слід компенсувати позивачці за первісним позовом ОСОБА_1 - 1/2 вартості вищезазначеного транспортного засобу, що становить 136 650 грн..

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання транспортного засобу особистою приватною власністю суд зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Стаття 60 СК України містить норму про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Так, на підтвердження зазначених в зустрічному позові обставин, зокрема того, що спірний автомобіль марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, був придбаний відповідачем за первісним позовом за його особисті кошти, які складаються з винагороди за безпосередню участь у бойових діях на передових позиціях, представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 адвокатом Бігун В.П. спрямувавано до суду ряд письмових доказів, а саме: довідку АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів по картці/рахунку НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) і додатковим рахункам договору SAMDNFC8 від 07.05.2014 за період 11.02.2022-31.10.2024 ( а.с.93-98); довідку про проходження служби в Національній академії Національної Гвардії україни про те, що ОСОБА_2 дійсно перебуває на військовій службі у НАНГУкраїни з 21.08.2012 по теперішній час (а.с.103); витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_5 Західного оперативного-територіального обєднання НГУ від 24.02.2023 №58 про направлення у службове відрядження командира 3-ї стрілецької роти НОМЕР_6 стрілецького батальйону старшого лейтенанта ОСОБА_2 для виконання завдань у складі сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації до оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » оперативно-стратегічного угруповування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з 24.02.2023 по 26.02.2023 року (а.с.105); послужну картку ОСОБА_2 (а.с.131), довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №6/4-1472 від 10.06.2025 з якої вбачається, що майор ОСОБА_2 в період з 26.02.2023 по 28.02.203, з 01.03.2023 по 31.03.2023, з 01.04.2023 по 16.04.2023, з 19.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.07.2023 по 28.07.2023, з 01.08.2023 по 09.08.2023, з з 14.08.2024 по 31.08.2024, з 01.11.2024 по 10.11.2024 брав участь у заходах, неохідних для оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с.138-139), витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_5 Західного оперативного-територіального обєднання НГУ від 10.08.2023 №231 про виплату за період з 01 по 28.07.2023 командиру 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону капітану ОСОБА_2 додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000 грн., як військовослужбовцюЮ, який бере участь безпосередньо у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо у районах їх ведення (а.с.140); витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_5 Західного оперативного-територіального обєднання НГУ від 10.07.2023 №199 про виплату за період з 01 по 30.06.2023 командиру 3-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону капітану ОСОБА_2 додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000 грн., як військовослужбовцю, який бере участь безпосередньо у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо у районах їх ведення (а.с.141); витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_5 Західного оперативного-територіального обєднання НГУ від 13.06.2023 №172 про виплату за період з 19 по 31.05.2023 командиру 3-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону капітану ОСОБА_2 додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000 грн., як військовослужбовцю, який бере участь безпосередньо у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо у районах їх ведення (а.с.142); витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_5 Західного оперативного-територіального обєднання НГУ від 17.05.2023 №144 про виплату за період з 01 по 16.04.2023 командиру 3-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону капітану ОСОБА_2 додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000 грн., як військовослужбовцю, який бере участь безпосередньо у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо у районах їх ведення (а.с.143); витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_5 Західного оперативного-територіального обєднання НГУ від 10.04.2023 №103 про виплату за період з 01 по 31.03.2023 командиру 3-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону капітану ОСОБА_2 додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000 грн., як військовослужбовцю, який бере участь безпосередньо у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо у районах їх ведення (а.с.144).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), який установлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинне забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

На виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168, якою вирішив питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, зокрема установив виплату додаткової винагороди для військовослужбовців на період дії воєнного стану.

Пунктом 1-1 Постанови № 168 (у редакції станом на 01 серпня 2023 року) на період воєнного стану встановлені розміри додаткової грошової допомоги в залежності від характеру виконання бойових завдань, військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), у тому числі тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У пункті 1-2 Постанови № 168 зазначено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення).

Таким чином щомісячна додаткова винагорода військовослужбовцям на період воєнного стану має постійний характер на такий період та входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Також відповідно до частини третьої статті 57 СК України додаткова винагорода військовослужбовця не може належати до особистої приватної власності позивача, оскільки вона виплачувалась позивачу не за його особисті заслуги, а за виконання ним бойових завдань.

Суд встановив, що грошове забезпечення (заробітна плата) позивача, у тому числі додаткова винагорода, є спільним майном подружжя.

Разом з тим, вищезазначені докази містять відомості про те, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 перебував у лавах ЗСУ, отримував заробітну плату, та про те, що останній отримав додаткову винагороду у збільшеному розмірі до 100000 грн., як військовослужбовцю, який бере участь безпосередньо у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо у районах їх ведення, однак не містять жодної інформації на підтвердження того, що спірний автомобіль був куплений за особисті кошти відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2 , а також відносно того, що відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 отримував та відповідно витрачав на покупку спірного автомобіля будь-які окремі винагороди, про що стверджував в судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом.

При цьому, надана суду представником відповідача за первісним позовом виписка по картковим рахункам АТ КБ «Приватбанк» за період часу з 11.02.2022 - 31.10.2024 року (а.с.93-98), свідчить про те, що до перерахування коштів за покупку спірного автомобіля, зокрема до 21.10.2023 року, остання містить відомості лише про заробітну плату відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2 , яка відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 61 СК України являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя,

Разом з тим, вищезазначена виписка не містить жодних відомостей про отримання останнім будь-яких особистих винагород до перерахування коштів за покупку спірного автомобіля.

Головними принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові, а в разі, якщо на тому наполягає відповідач, - для відхилення його заперечень проти позову.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України, статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем за первісним позовом - ОСОБА_2 та його представником адвокатом Бігун В.П. не було доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що спірний автомобіль марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, був придбаний відповідачем за первісним позовом за його особисті кошти, що являється підставою для відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин, а також не спростовують наведені судом твердження.

За наведених обставин, первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя є обґрунтованим та підлягає задоволенню, з вищевикладених підстав.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання транспортного засобу особистою приватною власністю - слід відмовити, у зв`язку із його недоведеністю.

Крім цього, згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом необхідно стягнути на користь позивача за первісним позовом судовий збір в розмірі 1370,00 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274-284, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати автомобіль марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Здійснити поділ автомобіля марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску в рівних частинах, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в розмірі 136 650 (сто тридцять шість тисяч шістсот п`ятдесят) гривень.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля марки «CitroenС5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання транспортного засобу особистою приватною власністю відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1370,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя