ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_______
Справа №521/2052/25
Пр. №2/521/2814/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
16 червня 2025 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Замниборщ А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселенням,
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, уточненим у подальшому до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2013 року належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м., в який вона з 03 липня 2013 року зареєстрована та проживала.
Крім того, їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 25 листопада 2014 року також належить житловий будинок по АДРЕСА_2 , загальною площею 132 кв.м., житловою площею 64,5 кв.м.
Позивачка зазначила, що 12 грудня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , якого 02 лютого 2016 року зареєструвала в квартирі АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року шлюб між ними був розірваний.
Вказувала, що з початку війни в Україні, вона з метою збереження свого життя була змушена виїхати за межі України, але неодноразово поверталась до України до свого житла.
27 січня 2025 року після чергового повернення в Україну, вона виявила, що відповідач в квартирі АДРЕСА_1 та в житловому будинку по АДРЕСА_2 , які належать їй на праві власності змінив ключі та замки від вхідних дверей, чим заблокував їй вхід до житлових приміщень.
Зазначила, що квартира АДРЕСА_1 та в житловий будинок по АДРЕСА_2 граничать між собою, та технічні характеристики квартири спроектовано таким чином, що за наявності доступу до квартири, передбачено можливість доступу до будинку із квартири та відповідно заблокування відповідачем доступу до квартири, автоматично блокує доступ до будинку.
Отже, відповідач не допускає її до житла, не надає ключів від квартири АДРЕСА_1 та житлового будинку по АДРЕСА_2 , які належать їй на праві власності, чим створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженню її власністю.
На її спроби вирішити питання добровільно, відповідач їй погрожує та ображає. Після її намагань відкрити двері від квартири та будинку, одразу же з`явились невідомі особи, які повідомили, що вони є охоронцями агентства (якого самого не повідомили) та між ними та відповідачем укладено договір про охорону об`єктів квартири та будинку і вона не має права користуватись ні квартирою, а ні будинком. При цьому відмовились надати будь-які документи на підтвердження особи та договір на охорону об`єктів нерухомого майна або рішення суду про позбавлення її права власності на вищевказане нерухоме майно.
- заборонено ОСОБА_1 , сервісним центрам МВС України та іншим особам здійснювати будь-які дії з транспортним засобом марки Mitsubishi Outlander, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , зокрема: відчужувати транспортний засіб в будь-який спосіб, змінювати власника транспортного засобу, передавати транспортний засіб в заставу, передавати транспортний засіб до статутного капіталу будь-яких юридичних осіб, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно даного транспортного засобу.
Посилаючись на порушення своїх прав як власника квартири АДРЕСА_1 та житлового будинку по АДРЕСА_2 , позивачка просила суд зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди їй ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2013 року, шляхом її вселення в квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.33).
Ухвалою суду від 31 березня 2025 року по справі закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду (а.с.54).
Ухвалою суду від 16 червня 2025 року заява представника позивача про витребування доказів залишена без розгляду (а.с.75).
Представник позивачки, діючий на підставі ордеру від 03 лютого 2025 року та договору про надання адвокатської допомоги від 06 листопада 2024 року в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 11,15,20).
Відповідач та його представник, діючий на підставі ордеру від 28 березня 2025 року, в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду були повідомлені відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 58,61).
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 29, розділом першим книгою третьою Цивільного кодексу України, Житловим кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2013 року належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності (а.с. 8).
Встановлено, що ОСОБА_1 також на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 25 листопада 2014 року належить житловий будинок по АДРЕСА_2 , загальною площею 132 кв.м., житловою площею 64,5 кв.м., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності (а.с. 8).
Отже, на час винесення рішення, позивачка ОСОБА_4 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 та житлового будинку по АДРЕСА_2 , загальною площею 132 кв.м., житловою площею 64,5 кв.м.
З змісту позовної заяви вбачається, що квартира АДРЕСА_1 та в житловий будинок по АДРЕСА_2 граничать між собою, та технічні характеристики квартири спроектовано таким чином, що за наявності доступу до квартири, передбачено можливість доступу до будинку із квартири, заблокування відповідачем доступу до квартири, автоматично блокує доступ до будинку
З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі з 12 грудня 2015 року по 10 грудня 2024 року перебували у шлюбі, зареєстрованому 12 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №3396, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.19).
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.17-18).
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Малиновського районного суду
м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя.
- заборонено ОСОБА_1 , сервісним центрам МВС України та іншим особам здійснювати будь-які дії з транспортним засобом марки Mitsubishi Outlander, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , зокрема: відчужувати транспортний засіб в будь-який спосіб, змінювати власника транспортного засобу, передавати транспортний засіб в заставу, передавати транспортний засіб до статутного капіталу будь-яких юридичних осіб, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно даного транспортного засобу (а.с.23-25).
За твердженням представника позивачки в судовому засіданні, відповідач на підставі ухвали Малиновського районного суду від 15 жовтня 2024 року та допомоги сторонніх осіб, перешкоджає позивачці у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 та житловим будинком по АДРЕСА_2 , які належать їй на праві власності.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка зверталась до правоохоронних органів зі зверненнями щодо користування своєю власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 та житловим будинком по АДРЕСА_2 , які належать їй на праві власності та стосовно неправомірних дій з боку відповідача та чинення перешкод у користуванні власністю за адресою: АДРЕСА_2 але їй було рекомендовано звернутися до суду.
Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права власності, а саме права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 та житловим будинком по АДРЕСА_2 . Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України.
Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 155 Житлового кодексу УРСР визначено, що власник квартири або її частини не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням.
Як встановлено судом, відповідач не є ні власником, ні співвласником квартири АДРЕСА_1 та житлового будинку по АДРЕСА_2 , тому не має права перешкоджати позивачці у користуванні та розпорядженні її власністю.
Крім того, наявність ухвали Малиновського районного суду від 15 жовтня 2024 року, не може бути перешкодою для позивачці у користуванні та розпорядженні її власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 та житловим будинком по АДРЕСА_2 .
За таких обставин, дослідивши наявні матеріали справи, враховуючи те, що відповідач чинить перешкоди позивачці у користуванні житловим приміщенням, яке належить їй на праві приватної власності, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо усунення перешкод в користуванні власністю та вселення позивачки в квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Таким чином, вимоги позивачки щодо вселення її до квартири АДРЕСА_1 , яка належать їй на праві власності та усунення перешкод у її користуванні є правомірними та відповідають вимогам діючого законодавства.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.
Судом встановлено, що судовий збір у справі складає 1211,20 грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду (а.с. 7).
Керуючись ст. ст.15,16, 382, 383, 386, 391ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 264, 268, 273, 280, 284, 354 ЦПК України,
вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маркевичеве, Ширяївського району, Одеської області, громадянина України, паспорт НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Хмільник, Вінницької області, громадянки України, паспорт НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 3837, виданого 31 травня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., шляхом вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 .
Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку
м. Хмільник, Вінницької області, громадянку України, паспорт НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , у квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 3837, виданого 31 травня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 23 червня 2025 року.
Суддя: О.М. Сегеда