Справа № 447/3376/24 Головуючий у 1 інстанції Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/855/25 Доповідач в 2-й інстанції Бойко С. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 13 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , який було зареєстровано 30.03.2021 року Миколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 30.03.2021 року зареєструвала шлюб з відповідачем, в якому у них народилася дитина дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, з 20.11.2021 року сторони не проживають разом, як сім`я, та не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не підтримують подружніх стосунків, відтак, їхній шлюб має виключно формальний характер.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 13 лютого 2025 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 30.03.2021 року Миколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №19.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позову ОСОБА_2 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції належним чином не повідомив його про розгляд даної справи, що свідчить про грубе порушення норм процесуального закону. Також, він не отримував ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з доданими матеріалами та судових повісток про розгляд справи, тому не скористався своїм правом на написання відзиву на позовну заяву та участь у судовому засіданні.

Наголошував, що не хоче розривати шлюб із своєю дружиною і бажає скористатися строком на примирення для налагодження відносин між ними.

16.06.2025 року позивачка ОСОБА_2 подала до апеляційного суду письмову заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі на цій підставі.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17.06.2025 року, є дата складення повного судового рішення 17.06.2025 року.

Перевіривши матеріали справи та законність вимог позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 49 ЦПК України визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

За загальним положенням, яке міститься в частині першій статті 206 ЦПК України, також передбачено, що позивач може відмовитись від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову відповідно до загальних правил про цю процесуальну дію, незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Частиною третьою статті 206, пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Частиною другою статті 256 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи викладене та вимоги статті 13 ЦПК України, в якій закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства розгляд цивільної справи не інакше як за зверненням особи, та подану позивачем письмову заяву про відмову від позову, яка відповідає вимогам статті 206 цього Кодексу, колегія суддів дійшла висновку про прийняття відмови позивача від позову, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно визнати нечинним і закрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст.206, 367, 373, 381, 389 ЦПК України, суд

постановив:

прийняти відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 13 лютого 2025 року визнати нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Повний текст ухвали складений 17 червня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич