Справа № 362/6006/23
Провадження № 2/369/1131/25
РІШЕННЯ

Іменем України

20.06.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Липченко О.С.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_3 до Боярської міської ради Київської області, Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_4 про визнання протиправними, скасування рішень ради, державної реєстрації права власності на земельні ділянки

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року позивач звернувсь до Васильківського міськрайонного суду Київської області з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Боярської міської ради №20/1317 від 23 грудня 2021 року йому відмовлено у затвердженні документації із землеустрою та передачі земельної ділянки площею 0,1284 га в с.Тарасівка, кадастровий номер :01:009:0306. Натомість цю ж земельну ділянку за рішенням ради №20/1353 від 23 грудня 2021 року передано у власність ОСОБА_5 , яка 28 грудня 2021 року зареєструвала право власності у державному реєстрі, а 18 січня 2022 року провела поділ вищевказаної земельної ділянки на дві ділянки та зареєструвала за собою право власності: :01:009:5520, :01:009:5521.

Вважає, що рішення ради про передачу відповідачу спірної земельної ділянки прийнято з порушенням чинного законодавства з грубим порушенням його права на отримання земельної ділянки.

Так, ще у 2020 році він звернувся до Тарасівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки, вказавши і місцерозташування, і розмір земельної ділянки, подавши всі документи. Але його заява неправомірно залишена без задоволення. Після оскарження відмови до суду, Тарасівська рада рішенням від 28 жовтня 2021 року надала відповідний дозвіл. І при цьому неправомірно надала такий й дозвіл і ОСОБА_6 , чим порушено його право на отримання земельної ділянки шляхом приватизації у власність.

На підставі рішення ради, він перший замовив та розробив проект землеустрою, сформував та зареєстрував земельну ділянку в Державному земельному кадастрі. А відповідачка здійснила дану процедуру вже після нього, чим порушила принцип добросовісності. Зважаючи на що, він має першочергове право на отримання цієї земельної ділянки. Натомість, рішенням Боярської міської ради йому було відмовлено у затвердженні проекту, а проект ОСОБА_6 затверджено, передано земельну ділянку у власність. При цьому, підстави для відмови чітко визначені в законі. відмовляючи у затвердженні проекту, міська рада посилалась на нормативну базу, яка втратила чинність, порушила його право першочергового отримання земельної ділянки.

Оскільки земельна ділянка у порушення вимог чинного законодавства була передана у власність відповідачу, яка має бути передана йому, тому відповідні рішення мають скасовуватись в судовому порядку.

Просила суд:

визнати протиправним і скасувати рішення чергової 20 сесії VIII скликання Боярської міської ради №20/1317 від 23 грудня 2021 року, яким відмовлено ОСОБА_3 у затвердженні документації із землеустрою та передачі безоплатно у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0306, площею 0, 1284 га, для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Тарасівка Фастівського р-ну Київської обл.;

визнати протиправним і скасувати рішення 14 сесії VIII скликання Боярської міської ради Київської області про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_6 ;

визнати протиправним і скасувати рішення чергової 20 сесії VIII скликання Боярської міської ради №20/1353 від 23 грудня 2021 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0, 1284 га, розташованої в с. Тарасівка, з кадастровим номером :01:009:0306 ОСОБА_6 для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, віднесено цю ділянку до категорії земель землі житлової та громадської забудови, передано безоплатно у власність ОСОБА_6 вказану вище земельну ділянку для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :01:009:0306, :01:009:5520 та :01:009:5521 за ОСОБА_6 ;

стягнути на користь ОСОБА_3 з відповідачів солідарно судові витрати по справі на сплату судового збору та правову допомогу.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2023 року цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жотвня 2023 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

03 січня 2024 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позову, Боярська міська рада Київської області вказано, що відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає заяву у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отже, законодавець наводить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку з наданням такого дозволу іншій особи законодавством не передбачено. З огляду на це, міська рада не мала правових підстав для відмови ОСОБА_6 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Просили відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_6 надала письмові пояснення по суті позовної заяви, в якій висловлюється прохання відмовити позивачеві ОСОБА_3 у задоволенні заявлених ним позовних вимог у цивільній справі № 362/6006/23 в повному обсязі. Заперечення відповідач обґрунтовує тим, що з огляду на вимог ст. 19 Конституції України, ст. 118 Земельного кодексу України, Боярська міська рада Київської області була не вправі відступати від прийняття черговою сесією рішення щодо відведення та передачу вказаної земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0306 у власність відповідача ОСОБА_5 . Виділена земельна ділянка площею 0,1284 га має вкрай важливе соціальне призначення, оскільки призначена для будівництва Дитячого будинку сімейного типу, оскільки ОСОБА_6 є директором та очолює Дитячий будинок сімейного типу та має на утриманні 15 вихованців.

Дослідивши докази у справі кожен окремо та у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 N 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahalv. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява N 38722/02).

Судом встановлено, що на виконання Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 320/10237/20, 28.10.2021 рішенням № 14/1076 14 чергової сесії VIII скликання Боярської міської ради Позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,128372 га для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі Тарасівка, за рахунок земель запасу (землі житлової громадської забудови).

Аналогічний дозвіл 28.10.2021 Боярською міською радою було надано й ОСОБА_6

23.12.2021 рішенням чергової 20 сесії VIII скликання Боярської міської ради № 20/1317 було відмовлено ОСОБА_3 у затвердженні документації із землеустрою та передачі безоплатно у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0306, площею 0,1284 га, для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Тарасівка Фастівського району Київської області.

23.12.2021 рішенням чергової 20 сесії VIII скликання Боярської міської ради № 20/1353 ОСОБА_6 було затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0306, площею 0,1284 га, для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Тарасівка Фастівського району Київської області.

Пунктом «в» ч.3 ст.116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться в разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок унормовано ст.ст.118 та 186-1 ЗК України.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 ЗК України.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 ЗК України. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією номрою закону.

На підставі ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 ЗК України, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч.9 ст.118 ЗК України).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду від 01 липня 2022 року (справа №700/309/20) може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи.

У п.77 постанови Великої палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року (справа № 688/2908/16-ц) зазначено, що неконкурентне надання землі в користування за наявності двох або більше бажаючих не відповідає принципам забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю. Зокрема, не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою.

Аналізуючи вказану вище правову позицію, Верховний Суд, зокрема, постановах від 09 грудня 2020 року у справі №617/763/16-ц, 04 вересня 2023 року у справі 394/379/21, дійшов висновку про те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою двом окремим громадянам щодо однієї і тієї ж земельної ділянки, є таким, що суперечить вимогам землеустрою, та сприяє позбавлення одного з них можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру отримання у власність земельної ділянки.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 11 листопада 2020 року (справа № 472/1282/17), 09 червня 2021 року (справа № 128/1329/18), 13 червня 2022 року (справа №278/2592/20), 30 червня 2022 року (справа №700/305/20), 01 липня 2022 року (справа №700/309/20), 04 вересня 2023 року (справа №394/379/21) видача дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає надання згоди власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Відповідно цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. Затвердження проекту землеустрою щодо відведення ділянки засвідчує згоду власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування) із вибором земельної ділянки, конкретизованої у проекті землеустрою. Якщо земельна ділянка сформована, то розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження позбавлені будь-якого сенсу.

Так, судом встановлення порушення, допущене Боярською міською радою Київської області щодо надання Шелетицькій дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0306, площею 0,1284 га, для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Тарасівка Фастівського району Київської області, оскільки такий дозвіл було раніше надано Позивачу. Тому, він не зміг в повному обсязі реалізувати своє законне право на отримання такої земельної ділянки у свою власність.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідачів в рівних частинах.

У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до Боярської міської ради Київської області, Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_4 про визнання протиправними, скасування рішень ради, державної реєстрації права власності на земельні ділянки - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення чергової 20 сесії VIII скликання Боярської міської ради №20/1317 від 23 грудня 2021 року, яким відмовлено ОСОБА_3 у затвердженні документації із землеустрою та передачі безоплатно у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0306, площею 0, 1284 га, для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Тарасівка Фастівського р-ну Київської обл.

Визнати протиправним і скасувати рішення 14 сесії VIII скликання Боярської міської ради Київської області про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_6 .

Визнати протиправним і скасувати рішення чергової 20 сесії VIII скликання Боярської міської ради №20/1353 від 23 грудня 2021 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0, 1284 га, розташованої в с. Тарасівка, з кадастровим номером :01:009:0306 ОСОБА_6 для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, віднесено цю ділянку до категорії земель землі житлової та громадської забудови, передано безоплатно у власність ОСОБА_6 вказану вище земельну ділянку для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :01:009:0306, :01:009:5520 та :01:009:5521 за ОСОБА_6 .

Стягнути з Боярської міської ради Київської області (; адреса: вул. Михайла Грушевського, с. Боярка, Київська обл., 3908150) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Стягнути з Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області (; адреса: вул. Володимирська, 33 с. Білогородка, Бучанський р-н, Київська обл., 08140) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: відсутній у зв`язку з релігійними переконаннями; місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 20 червня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ