РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

16.06.2025 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Баран О.І.,

з участю секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного провадження цивільну справу:

позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» (, електронна адреса: , місцезнаходження: 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, зареєстрований електронний кабінет у підсистемі ЄСІТС),

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ),

предмет позову: відшкодування шкоди в порядку суброгації,

в с т а н о в и в:

Представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до Сихівського районного суду м. Львова з позовом до відповідача, відповідно до якого просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 20 434,80 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту та внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), що сталася 30.12.2022, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля у сумі 42 860,02 грн., а тому ПрАТ «СК «Універсальна», за його доводами, набуло права вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України. Відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно ДТП, станом на дату її настання була застрахована ПрАТ «Брокбізнес» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страхова компанія відповідача здійснила виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 22 425,22 грн., яка не покриває суму виплати за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності. За таких обставин відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток повинен відшкодувати позивачеві різницю між сумою страхового відшкодування та сумою страхового відшкодування виплаченого за полісом відповідача.

Ухвалою судді Сихівського районного суду м. Львова Борачка М.В. від 22.01.2025 матеріали цивільної справи передано на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Франківського районного суду м. Львова (а.с. 42-43).

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27.03.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 54-56).

Відповідач у встановлений строк правом на подання відзиву не скористався, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не надав.

Судові засідання у справі призначалися неодноразово.

У чергове судове засідання, призначене на 16.06.2025, сторони повторно не з`явились.

У прохальній частині позову, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, представник позивача просив про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 2, зворот).

Судом встановлено зареєстроване з 01.12.2009 місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 41, 52).

Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими на його зареєстроване місце проживання (штрихкодові ідентифікатори ПАТ «Укрпошта» 410, 613, 680). Однак, такі повернулися на адресу суду без вручення у зв`язку із відсутністю адресата за указаною адресою (а.с. 62, 67, 72).

Між тим, неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Відтак, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Окрім цього, 20.05.2025 позивачем скеровано на адресу суду докази направлення копії позовної заяви з додатками на встановлене зареєстроване місце проживання (а.с. 73-75).

Відтак, судом створено всі можливості для належної реалізації відповідачем своїх процесуальних прав і обов`язків. Однак, він такими не скористався та допустив повторну неявку, при цьому заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Між позивачем та АТ «Концерн Галнафтогаз» (страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за №3014/215/011384 (надалі - Договір), відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб «Mercedes-Benz», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_2 (надалі - застрахований транспортний засіб).

В указаному Договорі визначені розмір страхової суми та платежу, розмір франшизи, страхові випадки, на які він поширюється, перелік документів та/або інформації, які підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків, порядок та умови страхового відшкодування та інше (а.с. 6-12).

Настання дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача встановлена постановою Франківського районного суду м. Львова від 20.03.2023 у справі № 465/163/23 (провадження №3/465/621/23).

Відповідно до указаної постанови 30.12.2022 року о 13:15 год. в м. Львів на вул. Федьковича, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mersedes-Benz» Sprinter, 211 CDI, реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_3 , рухаючись заднім ходом, не переконався в безпечності маневру, не оцінив дорожню обстановку та був неуважний, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб «Mersedes-Benz», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що зупинився позаду нього в заторі. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с. 16, зворот, 17).

Автомобіль «Mersedes-Benz» Sprinter, 211 CDI, реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 , був застрахований у АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» (ПрАТ «Брокбізнес»), що підтверджується інформацією про поліс №ЕР/207877877 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, діючого станом на 30.12.2022. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, визначена в розмірі 130000 грн., розмір франшизи - 1000,00 грн. (а.с. 15, 34, зворот).

Згідно даних бази МТСБУ станом на 30.12.2022 року (момент ДТП) вказаний поліс був діючим (а.с. 34, зворот).

Після цього, страхувальник, звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

3 січня 2023 року автомобіль «Mersedes-Benz», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_2 був оглянутий, про що свідчить відповідний акт огляду транспортного засобу, в якому вказаний характер пошкоджень транспортного засобу (а.с. 20).

Згідно з копії розрахунку-фактури на оплату № від 03.01.2023, наданого Пат «Галичина-Авто», вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу «Mersedes-Benz», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_2 становить 42 860,02 грн., в тому числі ПДВ 7 143,34 грн. (а.с. 32, зворот).

Страхове відшкодування у розмірі 42 860,02 грн. перераховано ПрАТ «СК «Універсальна» перерахувало на користь АТ «Концерн Галнафтогаз» 08.03.2023, згідно із платіжною інструкцією №37846 (а.с. 34).

Згідно з розрахунку страхового відшкодування, розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті, становить 22 425,22 грн. (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 23 425,22 грн. за мінусом франшизи в сумі 1 000,00 грн.) (а.с. 36, зворот).

Із страхового акта №108704/1 від 05.07.2023 року (а.с. 12), наказу №108704/1/1 від 05.07.2023 (а.с. 35, зворот) та платіжної інструкції №259721 від 06.07.2023 року (а.с. 37) встановлено, що АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» 06.07.2023 перерахувало на користь позивача страхове відшкодування в порядку регресу згідно з наказом №108704/1/1, актом №108704/1 від 05.07.2023 та договором ЕР-207877877 на суму 22 425,22 грн.

У позовній заяві ПрАТ «СК «Універсальна» посилалось на те, що оскільки позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 42 860,02 грн., а ПрАТ «Брокбізнес» перерахувало на користь ПрАТ «СК «Універсальна» страхове відшкодування за полісом в сумі 22 425,22 грн., то у позивача виникло право вимоги до відповідача на суму 20 434,80 грн. (42 860,02 грн. - 22 425,22 грн.).

Оцінка суду.

Між сторонами у справі, у зв`язку із завданням шкоди (збитків), виникли цивільні права та обов`язки в силу статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Так, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Підставою для застосування такого виду майнової відповідальності, як відшкодування шкоди, є сукупність таких чотирьох елементів, які входять до складу правопорушення:

- протиправна поведінка особи;

- настання шкоди;

- причинний зв`язок між такою протиправною поведінкою і настанням шкоди;

- вина завдавача шкоди.

Настання дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача встановлена постановою Франківського районного суду м. Львова від 20.03.2023 у справі № 465/163/23 (провадження №3/465/621/23).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок такої протиправної поведінки відповідача було завдано шкоду володільцю автомобіля. Отже, встановленими є такі елементи складу цивільного правопорушення як протиправна поведінка особи, настання шкоди та причинний зв`язок.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, законом встановлено презумцію вини заподіювача шкоди. Вина підтверджена постановою Франківського районного суду м. Львова від 20.03.2023 у справі № 465/163/23, а тому, наявним є такий елемент складу цивільного правопорушення, як вина.

Отже, суд встановив підстави для деліктної відповідальності відповідача за завдання шкоди володільцю застрахованого транспортного засобу.

Страхові правовідносини.

З метою захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), функціонує інститут страхування. Так, положення ст. 4 Закону України «Про страхування» встановлюють, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані: з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).

Виходячи зі змісту договору страхування, укладеного між позивачем та страхувальником, такий є добровільним договорам страхування, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом

Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до вимог ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Вказана норма закону кореспондується із положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з одного боку і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування» з іншого боку регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 04.07. 2018 за результатами розгляду справи №755/18006/15-ц щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У позовній заяві ПрАТ «СК «Універсальна» посилалось на те, що оскільки позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 42 860,02 грн., а ПрАТ «Брокбізнес» перерахувало на користь ПрАТ «СК «Універсальна» страхове відшкодування за полісом в сумі 22 425,22 грн., то у позивача виникло право вимоги до відповідача на суму 20 434,80 грн. (42 860,02 грн. - 22 425,22 грн.).

Судом встановлено факт ДТП, вину відповідача, наявність у відповідача на момент ДТП діючого страхового полісу, розмір спричиненої відповідачем шкоди, та отримання позивачем від страховика відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 22 425,22 грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна, тобто різниця між фактично понесеними витратами на ремонт пошкодженого транспортного засобу в сумі 42 860,02 грн. та виплаченим розміром страхового відшкодування в сумі 22 425,22 грн., яка становить 20 434,80 грн.

При цьому, матеріалами справи встановлено факт застосування коефіцієнта фізичного зносу, що й зумовило виплату страхового відшкодування у меншому розмірі.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого власнику застрахованого транспортного засобу «Mersedes-Benz», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_2 , пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений ПрАТ «СК «Універсальна» позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19).

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Отже різниця між виплаченою ПрАТ «Брокбізнес» сумою страхового відшкодування та розрахованою ПрАТ «СК «Універсальна» вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За таких обставин, з урахуванням положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який обмежує розмір шкоди (збитків), що підлягає відшкодуванню страховиком особі, яка завдала цю шкоду і застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (п. 22.1 ст. 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29), саме відповідач як особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу ПрАТ «СК «Універсальна» таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка становить 20 434,80 грн. (42 860,02 грн. - 22 425,22 грн.).

Висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 20 434,80 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено 3028,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача (а.с. 39, 47).

Позовні вимоги задоволені повністю, а тому, судовий збір потрібно покласти на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.20, 27 Закону України «Про страхування», ст.ст.11, 979, 993, 1166 ЦК України, ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» 20 434 (двадцять тисяч чотириста тридцять чотири) гривні 80 копійок матеріальної шкоди в порядку суброгації.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної чинності, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 20.06.2025.

Суддя: Баран О.І.