Пр.№2/756/761/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.,

секретаря Приходько К.А.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

17.09.2024 позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступним.

Позивачка з 18.08.2007 по 19.04.2016 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4 .

Після розірвання шлюбу дитина проживала разом з позивачкою та перебувала на повному її утриманні.

Після повномасштабного вторгнення РФ на територію України, позивачка фінансово самостійно забезпечила безпеку дитині шляхом переїзду його в безпечне місце, за межі України до Канади, де дитина станом на дату подання цього позову проживає, здобуває освіту. Всі матеріальні та фінансові потреби сина мати закриває самостійно, без участі батька.

Відповідач не поділяє витрати з позивачкою на життя та утримання спільного сина.

Позивачкою пропонувалось укласти угоду про добровільну сплату коштів на утримання дитини шляхом перерахування коштів на особистий рахунок сина, однак відповідач згоди не надав.

Відповідач є власником чотирнадцяти об`єктів нерухомого майна, яке в більшості знаходиться у м. Києві, більшу частину яких, на думку позивачки, здає в оренду, отже має значний дохід.

Також ОСОБА_3 є власником трьох легкових автомобілей, останній з яких - «Tesla», 2023 року випуску придбаний в 2023 році.

Вважає, що відповідач є достатньо фінансово забезпечений, але відмовляється виконувати батьківський обов`язок, утримувати та виховувати свого сина.

Син наразі проживає та навчається в Канаді, де мінімальний прожитковий мінімум становить майже $3500-4500 на місяць. Таким чином, витрати матері на утримання дитини за останні три місяці склали понад 6 000 доларів США, що еквівалентно 247 000 грн за курсом НБУ станом на 16.09.2024 року.

Крім того, в дані витрати не включено витрати на екскурсії, дозвілля, періодичні огляди у лікарів, відшкодування комунальних послуг, на послуги стоматолога для коригування встановленої у сина брекет системи. ОСОБА_5 в Канаді не має медичної страховки, тому будь-які візити у лікаря сплачуються позивачкою окремо.

Зважаючи на своє фінансове становище в цей час позивачка не може належним чином самостійно утримувати свого сина закордоном, не може забезпечити йому гармонійний розвиток, рівень життя, якай би був достатнім для фізичного,інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку дитини.

Вважає, що маючи велику кількість нерухомого майна та дорого вартісний легковий автомобіль, відповідач має стабільний дохід та зобов`язаний утримувати єдиного сина шляхом сплати аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 000,00 гривень на місяць. Саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення життєвих потреб дитини, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків.

В зв`язку з вищезазначеним, просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 50 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві, поданому на адресу суду 22.01.2025 відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що син проживає окремо від матері в Канаді, тому у разі стягнення коштів на рахунок позивачки він не зможе перевірити цільове їх використання, окрім того, сину майже 17 років, він є достатньо дорослим, щоб самому розпоряджатися коштами.

Мати відповідача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має інвалідність ІІ групи і потребує щоденного догляду та перебуває на його утриманні.

Відповідач працює директором ТОВ «НМС ГРУПП», маркетингової компанії, яка перестала бути прибутковою з початком повномасштабного вторгнення та отримує мінімальну заробітну плату.

ОСОБА_3 одразу повідомив сина і позивачку, що не зможе фінансово утримувати дитину в Канаді, перераховуючи по 1500 USD на місяць, оскільки не має такої фінансової можливості.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 18.08.2007 по 19.04.2016 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого є позивачка та відповідач по справі.

Зі змісту позовної заяви, пояснень сторін вбачається, що спільний син сторін проживає в Канаді та перебуває на утриманні позивачки, в свою чергу домовленості щодо матеріальної допомоги в належному обсязі на утримання дитини між сторонами не досягнуто.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А згідно з частиною 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч.3 ст.182 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Вказаний розмір є мінімальною межею.

Тому розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків.

В судовому засіданні судом опитано ОСОБА_7 , який пояснив, що 04.04.2024 він переїхав в Канаду за власним бажанням, навчається в школі безкоштовно, поблизу міста Торонто. Від уряду допомогу не отримує, можливість заробляти кошти відсутня, оскільки немає дозволу на офіційне працевлаштування. Тато з вересня 2024 року до нині переказав на його картку лише 6 500 грн. Від мами отримує на свою картку 20 000 грн. щомісяця. Отриманими коштами він розпоряджається самостійно, розподіляючи їх по потребам.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач батько дитини не бере участі в утриманні свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається в школі Канади, де проживає самостійно.

При цьому, відповідачем не представлено належних доказів, що він бере участь у вихованні сина та несе у зв`язку з цим будь-які матеріальні витрати і, що за своїм матеріальним станом та станом здоров`я він не може надавати матеріальне утримання своєму сину.

Разом з тим, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 ОСОБА_3 станом на 22.08.2024 зареєстровано право власності на десять квартир у місті Києві, з яких на одну частково, садовий будинок та земельну ділянку площею 0,0822 га для індивідуального садівництва в Києво-Святошинському районі Київської області, дві земельні ділянки площею 0,2281 та 0,1212 га, які знаходяться в с. Сокілець, Немирівського району Вінницької області та призначені для ведення особистого селянського господарства (а.с. 132- 135).

Відповідно до інформації з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві Головного сервісного центру МВС від 16.12.2024 згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з 01.01.2023 по 16.12.2024 були зареєстровані наступні транспортні засоби:, Jeep модель Grand Cherokee 2021 року випуску, дата перереєстрації 17.07.2024, GEON TERRAX 250 дата перереєстрації 04.10.2023, 27.03.2024 - «Tesla» модель «Y» 2023 року 23.09.2016 Smart Fortwo, 2013 року випуску, 22.12.2002 - ВАЗ 21011 19680 року випуску наразі, яких він є актуальним власником (а.с. 148).

Суд зауважує, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними саме з урахуванням мети аліментного зобов`язання, а саме забезпечення гармонійного розвитку дитини та задоволення її потреб. І при цьому, участь обох батьків у утриманні дітей має бути співмірною, що означає, що утримання дітей забезпечується обома батьками.

Таким чином, визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд враховуючи вимоги статті 182 СК України дійшов до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 25 000 грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки визначений розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості та є достатнім для навчання та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Також суд вважає правильним проводити стягнення аліментів безпосередньо на користь сина сторін ОСОБА_4 шляхом перерахування коштів на його банківський рахунок, оскільки аліменти є власністю дитини у відповідності до положень ст.179 СК України і право на розпорядження ними належить виключно йому.

Доводи відповідача про те, що він отримує мінімальний розмір заробітної плати, а тому не має змоги сплачувати аліменти, суд вважає безпідставними, оскільки беручи до уваги відомості про доходи ОСОБА_3 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податкові декларації про майновий стан і доходи, відповідно до яких розмір заробітної плати за період з 01.01.2024 по 30.09.2024 отриманою в ТОВ «НМС ГРУПП» складає 8 600 грн. щомісяця.

Однак, з відповіді №907265 від 15.11.2024 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_3 є засновником, бенефіціарним власником, директором (керівником) цього товариства, основними видами діяльності якого є, зокрема рекламні агентства (основний), неспеціалізована оптова торгівля, роздрібна торгівля продуктами харчування, напоями, тютюновими виробами, комп`ютерне програмування, лізинг інтелектуальної власності, організація конгресів і торгівельних виставок.

Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на дитину включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2024 справа № 753/21336/21-ц провадження № 61-1111св23).

Крім того, ОСОБА_3 має на праві власності нерухоме майно, що свідчить про його належне матеріальне становище.

При цьому, слід врахувати, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18).

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати, яка має інвалідність ІІ групи та потребує щоденного догляду, оскільки відповідачем не наведено відсутність у неї інших осіб, які мають змогу доглядати за нею. Крім того, Договором довічного утримання від 13.04.2024 укладеним між ОСОБА_3 та його матір`ю ОСОБА_6 , визначено вартість матеріального забезпечення відповідачем своєї матері у розмірі 8 000 грн. щомісяця, однак остання передала відповідачу на умовах цього договору 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

При цьому цей розмір щомісячного забезпечення складає 93% його заробітної плати. Тому, непереконливими виглядають доводи щодо обмежених можливостей батька утримувати дитину з огляду на розмір його заробітної плати, оскільки витрачаючи значну суму коштів на виконання умов договору довічного утримання, у залишку щомісячно у відповідача залишається 600 гривень. Цієї суми коштів, на думку суду, не достатньо для покриття ним навіть витрат на належне йому нерухоме і рухоме майно і, очевидно не достатньо для життя, з огляду на встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум. Ці обставини, на думку суду, свідчать про наявність у відповідача доходу, про який ним не повідомлено суд з метою приховування свого дійсного матеріального становища та зменшення тягаря утримання, яке необхідно надавати сину.

Суд вважає, що розмір аліментів у сумі 25 000 грн, з урахуванням матеріального становища відповідача є достатнім для гармонійного розвитку сина і відповідатиме його найкращим інтересам та не є завищеним.

Доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

У зв`язку з вищезазначеним позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180-185, 199-200 СК України, ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 267 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 16 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок ОСОБА_4 IBAN НОМЕР_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.06.2025.

Суддя: А.М.Майбоженко