Справа № 375/1401/25
Провадження № 6/375/25/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Смик М.М.,

за участю секретаря судових засідань Киричок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області подання головного державного виконавця Рокитнянського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Бабенко О.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, стягувач Селянське (фермерське) господарство «НОВА Україна», боржник Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕТАГРО»,

встановив:

У червні 2025 року головний державний виконавець Рокитнянського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Бабенко О.І. звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника керівника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕТАГРО» (далі ТОВ «СЕТАГРО») Кравця О.А.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у Рокитнянському відділі державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 76759592 з виконання наказу №911/1129/24, виданого 9 жовтня 2024 року, про стягнення з ТОВ «СЕТАГРО» на користь Селянського (фермерського) господарства «НОВА Україна» (далі СФГ «НОВА Україна») грошових коштів в сумі 4 017 520 грн та судового збору у розмірі 60 262,80 грн, а всього за виконавчим документом підлягає до стягнення 4 077 782,80 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є ТОВ «СЕТАГРО», , в особі керівника боржника юридичної особи Кравця О.А., який згідно матеріалів виконавчого провадження є громадянином України.

12 грудня 2024 року головним державним виконавцем Рокитнянського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Бабенко О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно і попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Виконавцем 5 березня 2025 року на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причини невиконання рішення суду, однак на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що за боржником рухоме та нерухоме майно не значиться.

ТОВ «СЕТАГРО» в особі керівника ОСОБА_1 одержує доходи, однак кошти за рішенням суду не сплачує.

Дані про наявність паспорта громадянина України для виїзду за межі України встановити неможливо.

Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

Посилаючись на зазначене головний державний виконавець Рокитнянського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Бабенко О.І. просила тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу боржника керівника боржника юридичної особи ТОВ «СЕТАГРО» Кравця О.А. до виконання зобов`язань, покладених на нього.

Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 16 червня 2025 року призначено подання головного державного виконавця Рокитнянського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Бабенко О.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до розгляду на 19 червня 2025 року о 12 год 30 хв.

18 червня 2025 року головний державний виконавець Рокитнянського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Бабенко О.І. направила на адресу суду лист, в якому просила подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядати у її відсутність. У цьому ж листі зазначила, що при розгляді подання покладається на розсуд суду.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду зазначеного подання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного подання, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому акті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування.

Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 року №3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі Закон №3857-XII).

Положеннями статті 6 Закону №3857-XII встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням,

- до виконання зобов`язань (п. 5);

якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

З матеріалів подання судом встановлено, що на виконанні у головного державного виконавця Рокитнянського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Бабенко О.І. перебуває виконавче провадження № 76759592 з примусового виконання наказу №911/1129/24, виданого 9 жовтня 2024 року Господарським судом Київської області, про стягнення з ТОВ «СЕТАГРО» (, адреса: вул. Центральна, 100А с.Ольшаниця, Білоцерківський район, Київська область) на користь СФГ «НОВА Україна» (, адреса: вул. Соборна, 125, офіс 17, м. Монастирище, Уманський район, Черкаська область) грошових коштів в сумі 4 017 520 грн та судового збору у розмірі 60 262,80 грн, а всього за виконавчим документом підлягає до стягнення 4 077 782,80 грн.

На виконання зазначеного виконавчого наказу, 12 грудня 2024 року головним державним виконавцем Рокитнянського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Бабенко О.І., відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Того ж дня, головним державним виконавцем, у відповідності до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт коштів боржника; також головним державним виконавцем на адресу боржника було скеровано виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причини невиконання зобов`язань, однак боржник на виклик не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця.

На запит виконавця, Міністерство внутрішніх справ України 15 грудня 2024 року повідомлено про те, що в Міністерстві внутрішніх справ відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Відповідно до пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець, під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 6 Закону №3857-XII право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону №3857-ХІІ та у пункті 18 частини 3 статті11 Закону №606-ХІV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде встановлено протилежне. Наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

У справі «Гочев проти Болгарії» від 26 листопада 2009 року Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2013 року у справі «Хлюстов проти Росії». Згідно з частиною 3 вказаної статті, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У зазначеній справі Європейський суд з прав людини застосував вказані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі Європейський суд з прав людини визнав порушення статті 2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини переборної сили, події тощо).

Слід звернути увагу, що, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

До матеріалів подання головний державний виконавець долучила: постанову про відкриття виконавчого провадження від 12 грудня 2024 року та постанову про арешт коштів боржника від 12 грудня 2024 року, в яких зазначена наступна адреса боржника: АДРЕСА_1 ; довідку з Державного реєстру речових прав, в якій в графі «відомості про суб`єкт обтяження» зазначено: ТОВ «СЕТАГРО», , на наступну адресу боржника: вул.Шевченка, 101, с.Синява, Рокитнянський район, Київська область; виклик від 5 березня 2025 року № 4159 адресований керівнику ТОВ «СЕТАГРО», в якому містяться дві адреси: вул. Центральна, 100А с.Ольшаниця, Білоцерківський район, Київська область (надрукована на комп`ютері), та вул.Шевченка, 101, с.Синява (дописана від руки).

В свою чергу, у відповідності до приписів частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п.п. 1-4 частини 9 статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Належних та допустимих доказів надсилання вищезгаданих процесуальних документів боржнику, винесених головним державним виконавцем в межах виконавчого провадження матеріали подання не містять.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що із змісту подання не вбачається і суду не надано належних та допустимих доказів того, що боржник безпідставно не з`являвся на виклики головного державного виконавця, або доказів, які дають підстави вважати, що він ухиляється/має намір ухилитися від виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим наказом, шляхом залишення території України.

Крім того, зважаючи на ту обставину, що, всупереч положенням частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем не направлялись постанови про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів та виклик від 5 березня 2025 року та вимога виконавця від 5 червня 2025 року на адресу боржника, суд вважає, що головним державним виконавцем не вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боржником суми боргу, а тому, висновок про умисні дії боржника щодо уникнення виконання судового рішення є передчасним та неспівмірним з огляду на надані суду письмові докази.

Отже, суд приходить до висновку, що така обов`язкова умова для застосування тимчасових обмежень для виїзду за кордон, як ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду або рішенням інших органів (посадових осіб), в розумінні статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», статті 6 Закону №606-ХІV, матеріалами справи не підтверджується.

Суд наголошує, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим саме виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Головним державним виконавцем не надано суду жодних доказів того, що боржник керівник юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕТАГРО» Кравець О.А. ухиляється від виконання своїх зобов`язань.

Разом з цим, необхідно зазначити, що звертаючись до суду з відповідним подання головний державний виконавець зазначала, що дані про наявність паспорта для виїзду за межі України встановити не вдалося.

Таким чином, судом не встановлено фактів, що ставлять під загрозу питання примусового виконання керівником юридичної особи своїх зобов`язань, покладених на останнього виконавчим наказом та потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за кордон, а тому, в задоволенні подання головного державного виконавця необхідно відмовити.

Керуючись статтями 258-261, 263, 268, 352-355, 441 ЦПК України; статтею 33 Конституції України; статтями 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження»; статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, суд, -

ухвалив:

Подання головного державного виконавця Рокитнянського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Бабенко О.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, стягувач Селянське (фермерське) господарство «НОВА Україна», боржник Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕТАГРО» - залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено законом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Повний текст ухвали суду складено 19 червня 2025 року.

Суддя Марина СМИК