Справа № 461/9408/24
Провадження № 2/466/1135/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Комарницької В.-М.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в :

25.11.2024 позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 витрати по виплаті страхового відшкодування у розмірі 21118,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, 20 жовтня 2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування «Граве КАСКО» №101069989 майнових інтересів власника автомобіля «Volkswagen Jetta», н.з. НОМЕР_1 .

06 травня 2022 року о 14 год. 30 хв. в с. Сокільники Львівської області, по вул. Стрийській, 30, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобілю «Volkswagen Jetta», н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Mitsubishi Lаncer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Відповідно до Постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2022 року по справі №450/1292/22 дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 .

У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до Рахунку № А000028181 від 10.05.2022 та № М000018973 від 30.03.2023 загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Jetta», н.з. НОМЕР_1 становила 41216,52 грн.

ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Volkswagen Jetta», н.з. НОМЕР_1 в загальному розмірі 41216,52 грн.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» намагалося здійснити досудове врегулювання спору та звернулося до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про страхове відшкодування. Розглянувши дану заяву, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 20098,30 гривень, які були перераховані на рахунок ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА».

Відтак, позивач вважає, що інша частина суми страхового відшкодування у розмірі 21118,22 грн підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, у якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та пояснив, що його цивільна відповідальність застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», відтак саме страхова компанія має компенсовувати розмір збитків, оскільки ліміт його відповідальності складає 130000 грн. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення в яких просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування «Граве КАСКО» №101069989 майнових інтересів власника автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 .

06 травня 2022 року о 14 год.30 хв. в с. Сокільники Львівської області, по вул. Стрийській, 30, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Mitsubishi Lаncer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Відповідно до Постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2022 року по справі №450/1292/22 дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 .

У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до Рахунку № А000028181 від 10.05.2022 та № М000018973 від 30.03.2023 загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 становила 41216,52грн.

Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 04 травня 2023 року фахівцями ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» було складено страховий акт № 11.98010055/1/KOS та 15 червня 2023 року страховий акт №11.98010055/1/ KOS (доплата), відповідно до яких загальний розмір страхового відшкодування становив 41216,52 грн.

Відповідно до платіжних доручень № від 04.05.2023 року, № від 04.05.2023 року № від 16.06.2023 року та № від 16.06.2023 року ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 в загальному розмірі 41216,52 грн.

Таким чином, фактичні витрати ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА», пов`язані з цим страховим випадком складають 41216,52 грн.

Відповідно до витягу з єдиної централізованої бази даних МТСБУ «Моторно транспортне страхове бюро України» цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відповідно до Полісу № ЕР/207613718. Відповідно до зазначеного витягу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 гривень, франшиза складає 0,00 гривень.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» намагалося здійснити досудове врегулювання спору та звернулося до ПрАТ СК "ПЗУ Україна" із заявою про страхове відшкодування. Розглянувши дану заяву, ПрАТ СК "ПЗУ Україна" прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 20098,30 гривень, які були перераховані на рахунок ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА».

Відтак, позивач вважає, що інша частина суми страхового відшкодування у розмірі 21118,22 грн підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі також Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

Також у справі № 201/16373/16-ц (постанова від 22.02.2022 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Так, 06.05.2022 з вини відповідача відбулось ДТП, в ході якого було завдано матеріальної шкоди власнику автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 ..

Поміж тим, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відповідно до Полісу № ЕР/207613718, а ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілого становить 130 000 грн, тоді як розмір шкоди, яка завдана власнику автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 становить лише 41216,52 грн.

Суд зазначає, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Однак у ситуації з відповідачем розмір завданої ним шкоди не перевищував ліміту відповідальності страховика, і по факту, у випадку недостатності страхової виплати, позивач мав би пред`явити претензію до ПрАТ СК «ПЗУ Україна»», яка власне і має нести весь тягар відшкодування шкоди.

Крім того, за правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час розгляду справи № 760/6034/16-ц (постанова від 15.02.2023) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Всебічність та повнота, зокрема, передбачають з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності у будь-якого доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Крім того, Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

У справі яка розглядається суд звертає увагу, що розмір завданої шкоди позивач обґрунтовує виключно рахунками та страховими актами, що слід вважати недостатнім доказом, оскільки такий не містить інформації про вид та характер пошкоджень і, що найголовніше, не містить інформації про те, яким був ступінь зношеності пошкоджених в ДТП деталей, які були замінені на нові, адже фактично позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням.

Суд зазначає, що позивач пред`явив вимогу до відповідача після того, як страхова компанія відповідача, яка власне і мала відшкодувати збитки згідно договору страхування, відмовилась це зробити в повному обсязі.

Дійсно, статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Визначення поняття «фізичний знос» наведено в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (надалі Методика). Так згідно з п.1.6. Методики під поняттям фізичний знос КТЗ (його складників) розуміють втрату вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).

Згідно п. 3.9 Методики, фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників.

Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення.

Тобто, фізичний знос може розраховуватись як по відношенню до транспортного засобу загалом так і до його складників.

Згідно п. 7.21 Методики, вартість технічно справних складників визначається відповідно до вимог пункту 7.36 та підпунктів 8.5.10-8.5.12 пункту 8.5 цієї Методики з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та з відніманням вартості робіт з їх демонтажу, діагностування, дефектування, витрат, пов`язаних з їх продажем у регіоні (складські, транспортні, торговельні витрати та інше), суми податків, зборів, інших обов`язкових платежів та прибутку, що очікується від реалізації складників на вторинному ринку. Зазначені витрати, окрім вартості робіт з демонтажу, діагностування, дефектування складників, мають бути задані як вихідні дані замовника оцінки або визначені залученими до оцінки фахівцями у галузі економіки.

Пункт 7.36 Методики говорить, що ринкова вартість окремої складової частини враховує її комплектність і фактичний технічний стан, умови, у яких вона експлуатувалася (зберігалася), особливості кон`юнктури ринку регіону.

Крім того, цим пунктом визначено формулу, за якою визначається ринкова вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Згідно п. 7.38 Методики значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ;

3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;

5 років - для мототехніки.

Значення коефіцієнта фізичного зносу, який підлягає усуненню, не може перевищувати 0,7 (пункт 7.41 Методики).

Для наглядності, наведемо приклад як слід розраховувати ринкову вартість складової, частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, згідно формули, яка передбачена в п. 7.36 Методики:

Ссз = Цс * (1 - Ез),

де:

Сзс - вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, грн;

Цс - ціна нової складової частини, грн;

Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Таким чином, чим більший коефіцієнт фізичного зносу, тим меншою буде вартість складової частини КТЗ, адже один результат буде, коли визначати вартість деталі за формулою «10 000 * (1-0) = 10 000», а інший, коли до формула буде такою «10 000 * (1-0,7) = 3 000».

Отже страхова компанія відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» мала відшкодувати вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, обрахованого за правилами Методики, а цей обрахунок передбачає, що має враховуватись зношеність та тривалість експлуатації окремої деталі, яка підлягає заміні і саме в залежності від цього має визначатись загальний коефіцієнт фізичного зносу, який не може бути більше 70 %.

Однак, з матеріалів справи не можливо встановити, який саме коефіцієнт фізичного зносу був застосований ПрАТ СК «ПЗУ Україна» при виплаті страхового відшкодування саме у розмірі 20098,26 грн та яким чином він був розрахований.

Ніщо не свідчить про те, що страхова компанія відповідача, якій позивач первинно пред`явив вимогу, якимось чином досліджувала та вираховувала ступінь зношеності деталей, тривалість їх експлуатації. Також, ніщо не свідчить про те, страхова компанія відповідача при розрахунку коефіцієнта фізичного зносу відняла вартість робіт з демонтажу деталей, діагностування, дефектування та інших витрат, адже коефіцієнт фізичного зносу застосовується лише до складових частин автомобіля.

Враховуючи вищевикладене, як наслідок недобросовісна поведінка позивача та його колеги страхової компанії ПрАТ СК «ПЗУ України» створили ситуацію, у якій відповідач, застрахувавши свою цивільно-правову відповідальність на суму 130 000 грн при заподіянні шкоди в розмірі 41216,52 грн повинен відшкодувати 21118,22 грн шкоди, тоді як страховик відшкодував 20098,30 грн.

Суд приходить до висновку, що за наведених вище обставин позивач не може вважатись таким, що належним чином виконав свій обов`язок довести розмір заподіяної шкоди.

Фактично, діючи очевидно недобросовісно, замість того щоб пред`явити вимогу до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» які без будь-яких пояснень зменшили розмір страхового відшкодування, позивач своєю мовчазною згодою потурав цій поведінці і толерував її щоб в майбутньому перекласти весь тягар відповідальності на страхувальника, що очевидно суперечить меті обов`язкового страхування.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд приходить до висновку, що така недобросовісна поведінка позивача очевидно не може стати підставою для задоволення позову, адже це суперечить завданням цивільного законодавства, а тому в позові слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір в разі відмови в задоволенні позову покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354, ЦПК України, суд

у х в а л и в:

в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «ГРАВЕ УКРАЇНА», , юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 65.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя О. І. Баєва