УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року

м. Київ

справа № 466/4624/24

провадження № 61-7180ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 травня 2025 року в справі за заявою Львівської міської ради про забезпечення позову в справіза позовом Львівської міської радидо ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об'єкта самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Львівська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об'єкта самочинного будівництва.

Одночасно з поданням позовної заяви Львівською міською радою було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу, а також органам та суб'єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних, міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб'єктам як суб'єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об'єкта нерухомого майна: магазину під літерою «А-1» загальною площею 64, 9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101.

Заявупозивач обґрунтовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Зазначав, що магазин є самочинним будівництвом, а належним відповідачем за вимогою про знесення об'єкта самочинного будівництва є власник відповідної забудови на час розгляду цієї справи. Позивач вважав, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним з метою недопущення зміни власника нежитлової будівлі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2024 року, залишеною без змін Львівського апеляційного суду від 08 травня 2025 року, заяву про забезпечення позову задоволено.

Заборонено відповідачу ОСОБА_1 , а також органам та суб'єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних, міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб'єктам як суб'єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об'єкта нерухомого майна: магазину під літерою «А-1» загальною площею 64, 9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахував фактичні обставини справи, пов'язаність заходів забезпечення позову з його предметом, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

03 червня 2025 рокупредставник заявника ОСОБА_2 - адвокат Мусаковський А. В. засобами поштового зв'язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалуШевченківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2024 року та постановуЛьвівського апеляційного суду від 08 травня 2025 року й ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не здійснили належної перевірки фактичних обставин, а обмежились лише наведенням мотивів, викладених у заяві позивача про вжиття заходів забезпечення позову, та посиланням на загальні норми ЦПК України.

Представник заявника також вказує, що дії позивача у вигляді подання заяви про забезпечення позову спрямовані не на реальне забезпечення позову (оскільки на момент подання такої заяви право власності ОСОБА_1 на спірне приміщення було припинене на підставі скасованого рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2021 року в справі № 466/10657/19), а на унеможливлення виконання іншого судового рішення - ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 21 травня 2024 року в справі № 466/10657/19 про поворот виконання рішення суду.

На думку адвоката Мусаковського А. В., фактично позивач просив вжити заходи забезпечення позову з метою перешкоджання виконання судового рішення, яке набрало законної сили, у іншій справі з приводу іншого спору, що виходить за межі мети забезпечення позову.

Представник заявника вважає, що наведеного суди першої та апеляційної інстанцій не врахували.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

Частиноюпершою статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Розглядаючи заявупро забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконаннячи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, заявленим позовним вимогам.

При оцінці зазначеноїспівмірності слід ураховувати безпосередній зв'язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Велика Палата Верховного Судуу своїй постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказала таке: «Співмірність передбачає співвідношення судомнегативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позовуз тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливогорішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу..[...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існуванняочевидної загрозипорушення законних правта інтересівпозивача у справі у разі невжиття заходівзабезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об'єктивний характер.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також зважаючи на фактичні обставини справи, виходячи з пов'язаності заходів забезпечення позову із його предметом, судпершої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи, якими представник заявника мотивує касаційну скаргу, не можуть слугувати підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони зводяться до незгоди з висновками судів щодо встановлених обставин справи. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази. Крім того, аналогічним доводам вже була надана належна оцінка судом апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 394, 406 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 травня 2025 року в справі за заявою Львівської міської ради про забезпечення позову в справіза позовомЛьвівської міської радидо ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об'єкта самочинного будівництва.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко