ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/14591/23

Провадження № 22-ц/820/9/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретаря судового засідання Дубова М.В.

за участю: позивача, її представника, законного представника відповідача, його представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/14591/23 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Марцонем В`ячеславом Борисовичем, та ОСОБА_2 , як законного представника, опікуна, - ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , законним представником якої є опікун - ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрально західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису про народження дитини, де у відомості про батьківство вказати його батьком дитини.

На підтримання заявлених позовних вимог, позивач зазначав, що він є біологічним батьком дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 оскільки перебував з відповідачкою ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року. Вказував, що раніше не звертався до суду з позовом, оскільки не хотів порушувати сімейне становище доньки та зашкодити її моральному стану.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого представника адвоката Марцоня В.Б. подав апеляційну скаргу вважає рішення необґрунтованим, посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Так представник апелянта вказує, що суд, правильно встановивши всі обставини справи, помилково застосував до спірних правовідносин ст. 129 СК України та прийшов до невірного висновку про пропуск строку позовної давності в один рік. Положення ст. 129 СК України, на які послався суд, регулюють відносини між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини.

Проте суд не звернув увагу, що апелянт звернувся до суду з позовом на підставі ст. 128 СК України «Визнання батьківства за рішенням суду», за положеннями якої позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Самі ці обставини стали підставою для звернення до суду, були доведені в судовому засіданні і до цих підстав застосування жодних строків позовної давності не передбачено. Апелянт зауважує, що законодавець у ч.1 ст. 20 СК України закріпив вичерпний перелік статтей цього Кодексу відповідно до вимог, що випливають із сімейних правовідносин, до яких застосовується позовна давність, тому позов про визнання батьківства може бути заявлений у будь-який момент після народження дитини.

Таким чином ОСОБА_1 та його представник адвокат Марцонь В.Б. просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу при цьому зазначає, що судом неповно з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, посилається, що рішення не відповідає нормам матеріального права, прийнято з порушенням норм процесуального права.

Так апелянт вказує, що не погоджується з мотивувальною частиною рішення, викладеною в абз. 4 на 2 сторінці рішення щодо встановлення судом факту батьківства ОСОБА_1 . Посилається, що обставини батьківства не доведені позивачем жодними доказами, тому суд неправомірно визнав вказану обставину встановленою.

Так зазначає, що в актовому записі про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька записано зі слів матері, в порядку ст. 135 СК України. Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 08 вересня 2016 року малолітній ОСОБА_4 було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, так як її мати ОСОБА_3 має тривалу хворобу, яка перешкоджає їй виконувати батьківської обов`язки. Опікуном малолітньої ОСОБА_5 було призначено бабусю по матері ОСОБА_6 , а після її смерті опікуном дитини було призначено його.

Стверджує, що з народження дитини, гіпотетичний біологічний батько не цікавився донькою, її потребами, здоров`ям, не забезпечував матеріально, жодного разу не був ні у садочку, ні в лікаря. Фактично малолітня ОСОБА_7 не знає ОСОБА_1 , він для неї чужа, стороння людина. Вказані обставини підтверджуються наданими суду доказами :довідкою. Отже, з наведеного вбачається, що висновки суду про встановлення факту батьківства позивача не могли ґрунтуватися на будь-яких доказах, оскільки такі у позивача відстуні.

При цьому, зауважує, що базуючи свій висновок на ухиленні відповідачки від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, суд порушив норми процесуального права, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази ухилення. Жодні повідомлення ні від експертної установи, ні від суду про виклик для проведення дослідження не надходили.

Крім того, звертає увагу на те, що прибуття відповідачки в медичний заклад м. Київ є фактично неможливим у зв`язку зі станом її здоров`я. ОСОБА_3 хворіє хронічним психічним захворюванням (шизофренія, параноїдальна форма), є інвалідом ІІ групи. Також, вказує, що у зв`язку із запровадженням в Україні військового стану прибуття дитини в експертну установу міста Київ через безпорадність стану і не усвідомлення своїх дій, могло б наразити і дитину і відповідачку на небезпеку. Вказує, що відповідно до ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Законодаством України не передбачено право суду змусити дитину пройти ДНК тест для визнання батьківства позивача щодо неї.

Також апелянт зазначає, що законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від експертизи, але, при цьому необхідним є встановлення ухилення саме як умисних дій, також що питання походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судової молекулярно-генетичної необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно яких жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. А в постановах Верховного Суду від 16.05.2018р. у справі № 760/3977/15-ц та від 18.02.2021 року по справі № 569/13821/18 дано висновки, що судово-генетична експертиза не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами. Однак позивач не надав жодного належного і допустимого доказу походження дитини від нього.

Крім того, вказує, що донька цікавить позивача лише як засіб ухилення від мобілізації, наміру спілкування та виховання дитини він не має, батьком їй ніколи не був. Також звертає увагу на те, що малолітня ОСОБА_8 є спадкоємицею майна після бабуся, отже, позивач хоче визнати батьківство лише з особистих корисливих мотивів.

Тому з врахуванням вищезазначеного ОСОБА_2 просить змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в частині щодо встановлення батьківства в абзаці 4 сторінка 2 «Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбних відносинах від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 » та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення суду скасувати з ухваленням нового судового рішення з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Так звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказував, що перебуваючи з ОСОБА_3 фактично у шлюбних відносинах, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , виданого 27 квітня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Зі змісту вказаного Свідоцтва про народження вбачається, що в графі батько зазначено ОСОБА_9 , в графі мати ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки № 1103 від 21 квітня 2016 року виданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі реєстрації актів про народження складено відповідний запис № 1103 від 21 квітня 2016 року. Відомості про батька зазначені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України і батьком записано ОСОБА_9 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29 січня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 задоволено, визнано недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено над нею опіку і призначено ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 22.06.2022 року ОСОБА_2 призначено опікуном малолітньої онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу(частина четверта статті 128 СК України).

Особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство (стаття 129 СК України).

До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу (частина перша статті 20 СК України).

Тлумачення норм СК України свідчить, що:

законодавець передбачив різні підстави для пред`явлення позовної вимоги про визнання батьківства відповідно до статті 128 СК України та статті 129 СК України;

у статті 128 СК України регулюється випадок, за яким запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Саме в такому разі особа, яка вважає себе батьком дитини, може подати до суду позовну заяву про визнання свого батьківства. При цьому, з врахуванням змісту частини першої статті 20 СК України та статті 128 СК України, позовна вимога про визнання батьківства згідно зі статтею 128 СК України виключена законодавцем із сфери дії позовної давності;

частина перша статті 129 СК України стосується ситуації, за якої оспорити батьківство може чоловік, який вважає себе батьком дитини, а батьком дитини записана інший чоловік. Тобто позивачем є чоловік, який вважає себе батьком дитини, а відповідачем - чоловік, який записаний батьком дитини.

Предметом доказування в цьому разі є відсутність кровної спорідненості між дитиною і чоловіком, записаним як батько в актовому записі про народження дитини, та наявність такої спорідненості між дитиною й особою, яка вважає себе її батьком. До позовної вимоги про визнання батьківства згідно з частиною першою статті 129 СК України застосовується позовна давність в один рік.

Обміркувавши аргументи позивача у справі, колегія суддів вважає, що у даному випадку підлягають розмежування вимоги про визнання батьківства на підставі статті 128 СК України, до якої позовна давність не застосовується, та вимоги про визнання батьківства з правових підстав, визначених частиною першою статті 129 СК України, до якої застосовується позовна давність в один рік.

За обставинами цієї справи відсутній спір між позивачем та чоловіком матері дитини про батьківство щодо дитини, оскільки відомості про батька дитини записані за заявою матері відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Отже, до вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства не можуть застосовуватися положення статті 129 СК України, яка регулює спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини, зокрема, положення частини другої цієї статті про річний строк позовної давності до вимоги про визнання батьківства в межах вирішення такого спору про батьківство.

Звертаючись до суду із позовом позивач просив про визнання батьківства, пославшись як на положення статті 128 СК України.

Оскільки за обставин цієї справи запис про батька дитини ОСОБА_5 вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України, позов про визнання батьківства позивача, який вважає себе батьком дитини, має регулюватися статтею 128 СК України, до якої позовна давність не застосовується.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року в справі № 205/5698/21

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, помилково застосувавши до спірних правовідносин положення статті 129 СК України, почав обговорювати поважність причин пропуску річного строку, встановленого частиною другою цієї статті, незважаючи на те, що вимога про визнання батьківства заявлена на підставі статті 128 СК України, яка підлягає застосуванню у цій справі, виключена законодавцем із сфери дії позовної давності.

Таким чином, суд застосував норму матеріального права, зокрема положення статті 129 СК України, яка не підлягала застосуванню.

В зв`язку з цим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленнями нового судового рішення по суті спору

Що стосується суті спору то колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнано за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів.

Передумовою звернення до суду в таких справах як дана є кровне споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18, від 11 січня 2023 року у справі № 504/4181/17.

Таким чином для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russianfederation» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти» («Mifsud v. Malta», заява № 62257/15) зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний (у той час - на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Судом першої інстанції ухвалою від 14.08.2023 року у справі призначалась молекулярно генетична експертиза, на яку було поставлено питання: «Чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?» і проведення експертизи було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз.

Сторони викликалися до експертної установи для отримання біологічного матеріалу для дослідження на 13 жовтня та 24 листопада 2023 року, однак опікун ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_3 і онукою ОСОБА_4 в експертну установу не з`явився.

В своїх письмових поясненнях в суд першої інстанції вказав, що не забезпечив явку в експертну установу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 через стан здоров`я ОСОБА_3 та військовий стан в Україні, так як внаслідок збройної агресії російської федерації є загроза життю та здоров`ю людей.

Внаслідок цього ухвала суду про проведення експертизи була повернута суду без виконання.

В зв`язку з цим в суді апеляційної інстанції ухвалою суду від 19 червня 2024 року по справі було призначено судову молекулярну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: ««Чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ? Чи є біологічне споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .?» Проведення експертизи було доручено експертам Хмельницького наукового-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. За ухвалою суду ОСОБА_9 мав забезпечити явку до експертної установи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Дана ухвала була проголошена в судовому засіданні апеляційного суду в присутності представника ОСОБА_4 адвоката Самбір О.Є.

Проте в дату визначену експертом 25.07.2024 року ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_3 і онукою ОСОБА_4 в експертну установу не з`явився, в зв`язку з чим експерт повернув цивільну справу до суду апеляційної інстанції з повідомленням про неможливість проведення експертизи через неявку відповідача і дитини.

В послідуючому представник позивача заявив суду ще одне клопотання про призначення по справі ще однієї судової молекулярної експертизи.

ОСОБА_2 подав суду заперечення проти призначення експертизи з тих підстав, що він разом з донькою ОСОБА_3 і онукою ОСОБА_4 виїхав у Федеративну Республіку Німеччина, в Україні ведуться бойові дії, м. Хмельницький обстрілюється, а тому він не може приїхати в м. Хмельницький в разі призначення експертизи.

04 грудня 2024 року судом апеляційної інстанції за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 19 червня 2024 року по справі було призначено ще одну судову молекулярну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: ««Чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ? Чи є біологічне споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ,» Проведення експертизи було доручено експертам Хмельницького наукового-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. За ухвалою суду ОСОБА_2 мав забезпечити явку до експертної установи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Дана ухвала була проголошена в судовому засіданні в присутності представника ОСОБА_2 адвоката Самбір О.Є., якій також було вручено і копію даної ухвали.

В дату визначену експертом 30.01.2025 року ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_3 і онукою ОСОБА_4 в експертну установу не з`явився, хоча був повідомлений особисто через електронний кабінет, як і його представник про необхідність прибути в експертну установу на дану дату.

Експертом було визначено іншу дату 13.02.2025 року, однак і в цю дату ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_3 і онукою ОСОБА_4 в експертну установу не з`явився, хоча про вказану дату був повідомлений належним чином.

Після цього експертом було визначено ще одну дату 18.03.2025 року, і при цьому експерт в клопотанні вказав, що в разі неможливості явки ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_3 і онукою ОСОБА_4 в експертну установу він може надати зразки біологічного матеріалу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (буквальний епітелій, слина), відібрані належним чином медичними працівниками у встановленому порядку.

Про вказані обставини і дату апеляційний суд повідомив особисто ОСОБА_2 через електронний кабінет і його представника про необхідність прибути в експертну установу в дану дату або в разі неможливості прибуття надати зразки біологічного матеріалу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Однак ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_3 і онукою ОСОБА_4 в експертну установу на зазначену дату не з`явився і зразки біологічного матеріалу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 суду і експерту не надав.

В зв`язку з цим експерт повернув цивільну справу до суду апеляційної інстанції з повідомленням про неможливість проведення експертизи через неявку матері і дитини та не надання зразків біологічного матеріалу.

Неодноразове нез`явлення ОСОБА_2 разом з донькою і онукою до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи, не надання таких зразків в інший спосіб свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківства щодо ОСОБА_4 .

Як вказано вище експертиза ДНК або молекулярно-генетична експертиза призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, буквального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини.

Для визначення батьківства обов`язковою є присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії.

У разі, коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Системне та неодноразове нез`явлення ОСОБА_2 разом з донькою і онукою, або в лише з онукою, так як встановити ступінь спорідненості між батьком і дитиною можливо за біологічним матеріалом лише батька і дитини, до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини, спростувати доводи позивача про його батьківство щодо стосовно дитини.

При цьому колегія суддів вказує, що судами першої та апеляційної інстанцій вжито всіх належних процесуальних заходів з метою проведення судово-генетичної експертизи та забезпечення участі відповідача разом із дитиною у її проведенні, однак законний представник відповідача не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися разом із дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків біологічних матеріалів матері і дитини або неможливості надання відповідних зразків для біологічного матеріалу експерту без з`явлення в експертну установу, про можливість чого суд повідомляв учасників справи.

Вказані дії та бездіяльність законного представника відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надають апеляційному суду можливість визнати факт та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від позивача з врахуванням вимог ст. 109 ЦПК України.

Крім того позивач надав суду ряд фотографій разом з дитиною, його пояснення також підтверджуються і показами свідків, в актовому запису батьком дитини зі слів матері записано ОСОБА_9 , тобто ім`я та по батькові даної особи співпадають з ім`ям та по батькові позивача, що в своїй сукупності з систематичним та неодноразовим нез`явленням ОСОБА_2 разом з донькою і онукою до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи і таким чином ухилення від проведення експертизи, дають підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

З цих підстав доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про недоведеність позивачем його батьківства щодо ОСОБА_4 слід відхилити.

Таким чином враховуючи вищенаведене та те, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, помилково застосував при вирішення спору позовну давність, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового судового рішення, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , як законного представника - ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Марцонем В`ячеславом Борисовичем, задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , законним представником якої є опікун - ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрально західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни в актовий запис № 1103 від 21 квітня 2016 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де у відомості про батьківство вказати батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2025 року.

Судді

А.М. Костенко

Л.М. Грох

Т.О. Янчук