Справа № 712/2114/25
Провадження № 2-др/712/54/25
12 червня 2025 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Пономаря В.О.
за участю секретаря судового засідання Копаєвої Є.В.,
розглянувши в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси заяву відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, подану у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 щодо стягнення додаткових витрат на дитину,
Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 29.05.2025 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Відповідач через свого представника адвоката Драченка В.В. 02.06.2025 подав до суду заява щодо ухвалення додаткового рішення, в якій він просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

До заяви долучено: копію договору про надання правової допомоги від 14.05.2021 № 58-05; акт наданих послуг від 30.05.2025 № 11, за яким надано правничі послуги загальною тривалістю 07 год 03 хв, вартість яких становить 7 000,00 грн;

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.06.2025 заяву прийнято до розгляду, який вирішено проводити без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивачем ОСОБА_2 12.06.2025 подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Свою позицію вона аргументувала тим, що спір має соціальний характер та був розглянутий у порядку спрощеного позовного провадження. З огляду на предмет спору додаткові витрати на дитину та обставини справи, вважає заявлену суму витрат надмірною та неспівмірною, такою, що не відповідає критеріям розумності, необхідності та фактичності.

Посилаючись на положення ст. 77-81, 137, 139, 141, 263-265 ЦПК України, а також практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, заявниця вказує на відсутність документального підтвердження фактичної оплати заявлених витрат, сумнівність достовірності акту наданих послуг, зокрема щодо обсягу витраченого часу та вартості послуг.

Додатково вказано на складне матеріальне становище позивачки, яка має статус самозайнятої особи, що перебуває на лікуванні, та наявність її обов`язку нести витрати на утримання і навчання дітей. За таких обставин сплата витрат у розмірі, який дорівнює її річному доходу, створює для неї надмірний тягар і є непропорційною.

У зв`язку з наведеним, позивачка просить: зменшити витрати на правничу допомогу до нуля гривень; визнати подані відповідачем докази договір про надання правової допомоги та акт наданих послуг недопустимими і недостовірними.

Дослідивши матеріали справи, заяву про стягнення судових витрат та клопотання позивача про зменшення витрат на професійну правову допомогу, суд дійшов таких висновків.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 1 ст. 134 ЦПК України передбачено, що разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Судом встановлено, що у відзиві на позов відповідач зазначив, що орієнтовний розмір витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги становить 13 354 грн. Документи, які підтверджують розмір витрат на правничу допомогу будуть надані суду протягом п`яти днів з часу оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Згідно із ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

На підтвердження факту надання правової допомоги та розміру витрат на правову (правничу) допомогу відповідачем до матеріалів справи долучено:

-копію договору про надання правничої допомоги № 58-05 від 14.05.2021, укладеного між відповідачем та адвокатом Драченком В.В., згідноз яким відповідачу мали бути надані правничі послуги з підготовки процесуальних документів, правового аналізу матеріалів справи, участі у судових засіданнях тощо;

-акт наданих послуг № 11 від 30.05.2025, відповідно до якого адвокатом Драченком В.В. надано правничі послуги загальним обсягом 07 год 03 хв, вартість яких становить 7 000,00 грн.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як уже зазначалося раніше, позивач ОСОБА_2 , заперечувала проти задоволення вимоги про стягнення з позивача судових витрат, просила відмовити повністю.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16.

Тобто вцілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема, у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (постанови Верховного Суду від 24.012019 у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18).

Суд ураховує наведені доводи позивача про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, викладені у відповідному клопотанні, та досліджує їх з огляду на критерії реальності, обґрунтованості та розумності, передбачені ч. 4 ст. 137 ЦПК України, а також практику Верховного Суду.

Щодо характеру спору та його складності

Суд бере до уваги, що предметом розгляду була вимога про стягнення додаткових витрат на дитину, яка є соціального характеру та вирішувалася у спрощеному позовному провадженні. Справу розглянуто без проведення судових дебатів, дослідження великого обсягу доказів чи участі третіх осіб, що свідчить про відносну процесуальну простоту. У межах справи були подані позов, відзив, відповідь на відзив, пояснення та докази, що за обсягом та характером не потребували складного та тривалого опрацювання.

Щодо обсягу та змісту наданих адвокатом послуг

Згідно з поданим актом наданих послуг № 11 від 30.05.2025, загальна тривалість правничої допомоги, наданої адвокатом Драченком В.В., склала 07 год 03 хв. У ньому зазначено, що адвокатом були здійснені дії з аналізу матеріалів справи, підготовки процесуальних документів, участі в судовому засіданні тощо.

Разом із тим, при оцінці змісту зазначених послуг, суд вважає, що частина з них не відповідає принципу співмірності. Зокрема, на ознайомлення з позовною заявою було витрачено 60 хв, що вбачається надмірним з огляду на її обсяг і структуру.

Ознайомлення з відповіддю на відзив та підготовка заяви про залишення відповіді на відзив без розгляду згідно з актом зайняла 90 хв, у той час як обсяг відповідної заяви про залишення відповіді на відзив без розгляду становить лише півтори сторінки тексту і містить посилання виключно на одну процесуальну підставу подання відповіді позивачем поза межами строку, встановленого судом. За таких обставин, з урахуванням відсутності складних питань фактичного або правового характеру при підготовці цього процесуального документа, тривалість у 90 хвилин для його підготовки суд вважає неспівмірною.

Так само й оцінка часу, витраченого на ознайомлення з відповіддю на відзив, не відповідає критерію розумності, зважаючи на характер інформації, викладеної у цьому документі, яка, здебільшого, повторює обставини, викладені у позовній заяві та вже досліджені відповідачем у процесі підготовки відзиву.

У зв`язку з цим суд доходить висновку, що обсяг та зміст наданих адвокатом послуг є в цілому підтвердженим, однак окремі позиції свідчить про часткову неспівмірність витрат із фактичними діями, які були виконані та об`єктивно необхідним часом на їх вчинення.

Щодо фактичної сплати витрат та доказів їх здійснення

Позивачка вказує, що відповідачем не надано документів, які підтверджують фактичну оплату заявлених витрат. Акт виконаних послуг не містить інформації про оплату, а жоден інший платіжний документ (квитанція, банківське доручення, прибутковий касовий ордер тощо) до матеріалів справи не долучений. Тому відсутні докази фактичного понесення витрат на дату подання заяви про ухвалення додаткового рішення. Хоча чинне законодавство не вимагає фактичної оплати як передумови для стягнення (див. постанову ВС у справі № 178/1522/18), проте така обставина враховується судом для оцінки добросовісності та розумності заявленої суми.

Щодо фінансового та соціального становища позивача

У клопотанні позивачка надала обґрунтування щодо складного матеріального становища: самозайнята особа, перебуває на лікуванні, має обов`язки щодо утримання дітей. Хоча ця обставина не звільняє її від обов`язку компенсувати витрати іншій стороні за принципом відшкодування, вона може бути врахована при визначенні розміру співмірної компенсації.

Щодо доводів про недопустимість доказів та недостовірність акту наданих послуг

ОСОБА_2 у своєму клопотанні посилається на недопустимість поданих відповідачем доказів договору про надання правничої допомоги та акту виконаних робіт з огляду на нібито відсутність у договорі погодженої вартості послуг, а також сумніви щодо фактичного виконання договору.

Разом із тим, суд установив, що відповідно до п. 4.3 договору № 58-05 від 14.05.2021 вартість однієї години правничої допомоги становить 1 000,00 грн. Вказане положення договору є достатньо чітким і конкретним, що дозволяє встановити погоджений розмір оплати за одну годину роботи адвоката. Таким чином, твердження про відсутність погодженої вартості послуг не знаходить підтвердження.

Також суд зазначає, що недопустимі докази це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Тягар доведення недопустимості доказу покладається на особу, яка заявляє про його недопустимість, і така особа має довести, що доказ отриманий із порушенням процесуального закону. Така правова позиція узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 02.03.2021 у справі № 922/2319/20, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 13.08.2020 у справі № 916/1168/17, від 16.03.2021 у справі № 905/1232/19, від 20.09.2022 у справі № 910/3493/21.

У цій справі позивачем не подано жодного доказу, який би підтверджував незаконний спосіб отримання або оформлення договору про надання правничої допомоги чи акту наданих послуг.

З огляду на вказане, суд доходить висновку, що докази, подані відповідачем, не можуть бути визнані недопустимими лише на підставі припущень або суб`єктивної незгоди іншої сторони з їх змістом чи формою.

Оцінивши обставини справи, подані докази, доводи заявника та заперечення іншої сторони, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн, заявлені відповідачем ОСОБА_1 , є загалом підтвердженими належними доказами та такими, що відповідають умовам договору про надання правничої допомоги від 14.05.2021 № 58-05, а також акту наданих послуг № 11 від 30.05.2025.

Разом із тим, при оцінці співмірності витрат суд бере до уваги:

-характер спору (справа соціального характеру, що розглядалася у спрощеному позовному провадженні без особливої складності);

-обсяг і зміст наданих адвокатом послуг (відсутність великого обсягу доказів, необхідності обробки значної кількості інформації та створення складних процесуальних документів);

-відсутність підтвердження фактичної оплати заявлених витрат;

-фінансове та соціальне становище позивача, яке ускладнює сплату витрат у повному обсязі.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення та вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн, як такі, що є співмірними складності справи, обсягу наданих послуг та матеріальному становищу позивачки.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 15, 133-134, 137, 141, 270 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Доповнити рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.05.2025 у справі № 755/2114/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 щодо стягнення додаткових витрат на дитину.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) грн.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя В.О. Пономар