Справа №705/4662/20
2/705/147/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

секретаря судового засідання Романовій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Умані в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державний нотаріус Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко Вікторія Геннадіївна, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г., про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, який обґрунтував наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну частку (пай) із земель колективної власності, що знаходиться в КСПП «Антонівка» у с. Антонівка, Уманського району, Черкаської області.

З метою реалізації його права на спадщину та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, він звернувся до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але 22 вересня 2020 року нотаріус постановою відмовив у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Позивач вказує, що йому відомо, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся лише він і спадкова справа не відкрита.

Визначений законом строк для прийняття спадщини у вказаному випадку сплинув 20 липня 2000 року, а із відповідною заявою до нотаріуса він звернувся лише 22 вересня 2020 року, оскільки про наявність заповіту випадково дізнався від родичів, після чого одразу звернувся до нотаріуса.

У них з тіткою були гарні родинні стосунки та довгий проміжок часу вона навіть проживала з ним, він піклувався про неї, і, наскільки йому було відомо, ніякого майна у її власності не було, тож він не міг навіть уявити, що вона могла скласти заповіт. Про її смерть він знав, оплатив її поховання, проте від права на спадкування, через необізнаність про існування заповіту, був усунутий.

Вважає, що факт пропуску строку для прийняття спадщини через необізнаність про існування заповіту не є підставою для усунення його від спадкування, а необізнаність про наявність заповіту, у відповідності до позиції Верховного Суду, є поважною причиною для поновлення відповідного строку для прийняття спадщини.

Вказує, що Дніпровська міська рада є належним відповідачем у цій справі, оскільки відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Останнім місцем проживання спадкодавця ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 , а тому він і звернувся до суду з цим позовом саме до Дніпровської міської ради.

До Уманського ж міськрайонного суду Черкаської області він звернувся за правилами виключної підсудності, оскільки спадкове майно знаходиться за адресою: с. Антонівка, Уманського району, Черкаської області.

Просить суд визначити йому, ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 3 місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги та факти, викладені у позові підтримує в повному обсязі, та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача Дмитрушківської сільської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд розгляд справи проводити у відсутність їх представника та винести рішення у відповідності до правових вимог законодавства.

Представник відповідача Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомляли, раніше на адресу суду направили відзив, у якому заперечували проти задоволення позову, постанову державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.09.2020 вважають законною та обґрунтованою. Також вважають, що наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереробними та істотними труднощами, які відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Представник третьої особи Другої дніпровської нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, від завідувача Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є. надійшла заява, у якій просить суд розгляд справи проводити у відсутність представника Другої ДДНК, відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши позицію сторін, викладену у заявах та відзиві, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено про те, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради міста Дніпропетровська, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 90 років, у м. Дніпропетровськ. Актовий запис про смерть № 216.

Позивач ОСОБА_1 звертався до Міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області та 05.12.2019 отримав відповідь про те, що відповідно до запису № 241 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) з земель колективної власності КСПП «Антонівка» с. Антонівка, Уманського району на ім`я ОСОБА_3 04.01.1997 було зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСПП «Антонівка» серії ЧР № 0118544 згідно розпорядження від Уманської районної державної адміністрації від 12.12.1996 № 513. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не виготовлявся та не видавався.

Після отримання такої відповіді, позивач звернувся до Антонівської сільської ради Уманського району Черкаської області та 06.12.2019 отримав дублікат заповіту, зареєстрований в реєстрі за № 30, замість втраченого, у відповідності до якого дійсно примірник заповіту зберігається в справах Антонівської сільської ради.

Так, згідно копії заповіту, складеного 27 серпня 1998 року, посвідченого секретарем Антонівської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 28, ОСОБА_2 належний їй на праві особистої власності сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЧР № 0118544, виданий Уманською райдержадміністрацією 23 грудня 1996 року заповіла своєму племіннику ОСОБА_1 .

Згідно постанови державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. від 22 вересня 2020 року, у видачі на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відмовлено, у зв`язку з пропущенням ним строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

При цьому, нотаріусом встановлено, що спадкова справа після ОСОБА_2 не заводилася. У встановлений законом строк заява про прийняття спадщини до Другої дніпровської державної нотаріальної контори від ОСОБА_1 не надходила. 22.09.2020 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 до Другої дніпровської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 . Термін для прийняття спадщини після ОСОБА_2 сплинув 20.07.2000. У ОСОБА_1 відсутні докази фактичного прийняття ним спадщини, тобто сумісна реєстрація та проживання разом зі спадкодавцем та/або вступ в управління його майном на час відкриття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається особисто спадкоємцем у встановлений Законом строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.1217 та ст.1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до положень ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову справу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

За результатами аналізу практики ВС можна навести приблизний перелік поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, а саме: тривала хвороба спадкоємця; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємця та місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємця на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємця про наявність заповіту тощо.

Як зазначив в своїй постанові ВС КЦС справа №405/7058/19 від 26.07.2021, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналізуючи зібрані по справі докази з урахуванням наведених правових норм, суд вважає, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини позивачем пропущений з поважних причин, оскільки згідно матеріалів справи, спадкова справа до моменту звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не заводилася, тобто інші спадкоємці, які б виявили бажання прийняти спадщину після смерті спадкодавця відсутні, заповіт за життя останньою складався, але про його існування позивач обізнаний не був. Дізнавшись про наявність майна у спадкодавця, позивач звернувся до відповідного відділу земельних ресурсів та дізнався, що дійсно на ім`я спадкодавця було зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСПП «Антонівка». Після цього, позивач звернувся до сільської ради, де йому повідомили про наявність заповіту складеного спадкодавцем ОСОБА_2 на його користь та було видано дублікат такого заповіту, а також копію заповіту, примірник якого зберігався у справах Антонівської сільської ради Уманського району Черкаської області. Тобто позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, у визначений законом строк не звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, так як не мав уявлення про наявність такого заповіту, а також про те, що спадкодавець взагалі мала у своїй власності спадкову земельну ділянку (пай). Після отримання такої інформації та збирання необхідних документів, позивач одразу ініціював звернення до нотаріуса та отримавши постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із пропущенням визначеного законом строку, звернувся до суду з вказаним позовом.

Тобто такі обставини, що склалися, не залежали від позивача та як тільки у нього з`явилася така можливість, він одразу вчинив дії для прийняття спадщини та звернувся до нотаріуса. При цьому, суд не бере до уваги заперечення представника відповідача, викладені у відзиві, оскільки у вказаній справі не ставиться під сумнів винесена нотаріусом постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадкове майно за заповітом, а вирішується питання поважності пропущення позивачем строків для звернення до нотаріуса із відповідною заявою. Тому, з урахуванням встановлених обставин справи, які повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, суд дійшов висновку, що встановлений законом 6-ти місячний строк для прийняття спадщини ОСОБА_1 пропущений з поважних причин, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Суд вважає, що заявлений позивачем строк у три місяці буде цілком достатнім для реалізації прав позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 1220-1223, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 200, 206, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , додатковий строк три місяці, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Початок перебігу визначеного судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини починається з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський