Справа № 308/7495/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвоката Пітух Василь Іванович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 травня 2024 року, ухвалене головуючою суддею Логойда І.В. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У червні 2022 року АТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору №MKY7GA00000010 від 17.05.2006 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 51 500,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.05.2010. Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору №MKY7GA00000010 від 17.05.2006 у відповідач 10.11.2008 року отримав кредит у розмірі 74 688,09 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.88 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.11.2018.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором AT КБ «Приватбанк» і відповідач 17.05.2006 уклали договір іпотеки № MKY7GA00000010. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 226.00 кв.м., житловою площею 49.60 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 265 000 грн. 00 коп.

У зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань що повернення кредитних коштів, станом на 05.05.2022 у відповідача наявна заборгованість у розмірі 792 663,02 дол США, з яких: 70 415,86 дол США заборгованість за кредитом; 122 528,58 дол США заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 716,74 дол США заборгованість по комісії за користування кредитом; 593 001,84 дол США пеня.

З врахуванням наведеного АТ КБ «Приват Банк» просило суду звернути стягнення на квартиру загальною площею 226,00 , житловою площею 49,60, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № MKY7GA00000010 від 17.05.2006 року, в розмірі 198661,18 дол. США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.05.2022 складає 5810839,51 грн (70415,86 дол. США) - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 122528,58 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5716,74 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом); виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі і (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

У грудні 2022 року АТ КБ «Приватбанк» подало заяву про зміну позовних вимог та просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку кредитну заборгованість у розмірі 198 661,18 дол. США, що за курсом 29,25 складає 5 810 839,51 грн, з яких: 70 415,86 дол США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 122 528,58 дол США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 5 716,74 дол США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 124 945,04 дол США, що складається з 70 415,86 дол США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 54 529,18 дол США - заборгованість по процентам за користування кредитом та сплачений судовий збір у розмірі 54 819,63 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пітух В.І., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вказує, що у позивача були відсутні підстави для нарахування відсотків по кредиту з огляду на те, що 04.09.2014 позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно. Таким чином кредитор використав право вимоги дострокового повернення суми кредиту, шляхом продажу предмета іпотеки в 2014 році, а також врегулювання спору в позасудовому порядку, шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки 2016 році, тобто позивач на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати відсотків за користування кредитом та пені. Вважає хибним висновок суду першої інстанції щодо переривання строку позовної давності шляхом пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки (час звернення до суду 2014, рішення набрало законної сили 26.08.2021). Вказане підтверджується правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №523/10225/15. При цьому суд першої інстанції хибно ототожнив строк переривання позовної давності з набранням рішення у справі №308/11448/14 (звернення стягнення на іпотечне майно) законної сили 26.08.2021, наявність інших судових спорів в тому числі і за позовом ОСОБА_1 , початком запровадження 12.03.2020 на території України карантину та продовження строку позовної давності. З огляду на те, що останнім днем звернення до суду з позовом у межах позовної давності було 05.09.2017 (3 роки з моменту звернення з позовом до суду 04.09.2014), а Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020, заявлені повторно позовні вимоги банку про стягнення заборгованості з відповідача не підлягають задоволенню.

За вказаних підстав, звернувшись повторно з вимогами про стягнення заборгованості з відповідача 16.06.2022, позивач пропустив строк позовної давності, а тому з цих підстав слід відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Вказує, що 11.04.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № MKY7GA00000010 від 17.05.2006, згідно якого було збільшено суму кредиту до розміру 63 381,19 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.05.2016 року включно.

10.11.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № MKY7GA00000010 від 17.05.2006 року згідно умов якої (пункт 8.1 Договору) було збільшено суму кредиту до розміру 74 688 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,99 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.11.2018 включно.

Згідно п. 28 Іпотечного договору, сторони погодили що термін дії договору до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та всіма додатками до нього.

16.12.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки від 21.09.2006 за № 1558, у відповідності до якої сторони зазначили, що за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язання за кредитним договором у розмірі 74 688,09 доларів США в строк до 18.11.2018 включно.

Відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав.

01.10.2016 на підставі рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова О.В. від 01.10.2016 за індексним номером: 31665735 право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , зареєстровано за ПАТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2021 у справі №308/6675/18 за наслідками розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Парамонов О.В. про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, - було уточнений позов - задоволено; ухвалено захистити право власності ОСОБА_1 на житлову квартиру квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248) шляхом припинення права власності ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», скасувавши рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова О. В. від 01.10.2016 за індексним номером: 31665735.

В зв`язку з скасуванням рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова О.В. заборгованість по кредиту була відновлена.

Оскільки з прийняттям рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2021 року сторони фактично приведені у первісне становище (відновлена заборгованість по кредиту), Банк звернувся в суд за захистом своїх прав.

Стосовно строків позовної давності.

У пункті 5.5 Додаткової угоди від 10.11.2008 до кредитного договору

сторони узгодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Як вірно судом встановлено, на підставі наявних в матеріалах справи судових рішень у справах №308/11448/14-ц (час звернення до суду 04.09.2014, рішення набуло законної сили 26.08.2021), №308/6675/18, №308/7785/19 (час звернення до суду 09.07.2019, набуло законної сили 16.03.2021), №308/979/21 було переривання строку позовної давності шляхом пред`явлення позивачем позову до відповідача, в тому числі стосовно частини вимоги, право на яку має позивач.

Окрім того, згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу, що набрали чинності 20.04.2020 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Також згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З цих підстав доводів апелянта про незаконність рішення суду першої інстанції немає.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пітух В.І., подав відповідь на відзив. Зазначає, що у 2014 році банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачу, який рішенням від 22 січня 2018 року по цивільний справі №308/11448/14-ц, первісний позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнив. Однак Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року по справі 308/11448/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 січня 2018 року в частині задоволення позовних вимог акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано і в задоволенні цієї вимоги відмовлено. Вказане судове рішення в касаційному порядку не переглядалось.

Використавши своє право, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, пред`явивши позов про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання зобов`язання. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не замінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після укладення первісним і новим кредиторами договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, для нового кредитора строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для первісного кредитора (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц).

У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі № 201/15310/16 (провадження № 61-547св21) зазначено, що слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Право іпотеки виникло у позивача на підставі укладеного між ним, як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, іпотечного договору від 21.09.2006, за яким предметом іпотеки був житловий будинок.

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статті 261 Цивільного кодексу України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 у справі № 57/314-6/526-2012.

Отже, при визначенні початку перебігу строку позовної давності суду слід з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності.

Початок перебігу позовної давності в спірних правовідносинах слід обчислювати з 04.09.2014, коли позивач, пред`явивши відповідний позов у справі № 308/11448/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки та надіславши вимогу про дострокове повернення кредиту, змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором від 17.05.2006 № МКУ7СА00000010.

Отже, встановивши, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, суд першої інстанції зробив хибний висновок, про часткове задоволення позовних, не зазначивши що цей позов поданий із пропуском позовної давності.

До аналогічного правового висновку прийшов Верховний Суд у Постанові

КЦС ВС від 22 липня 2024 року у справі № 443/1512/22, провадження № 61-4425с24.

У дане судове засідання з`явились усі учасники справи.

Адвокат Гриниха Т.Ю., яка діє від імені АТ КБ «ПриватБанк» просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Пітух В.І. просили задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MKY7GA00000010 від 17.05.2006, що сторонами не заперечується. Згідно з умовами п. 1.1 укладеного договору від 17.05.2006 банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: готівкою через касу на термін по 14.05.2010, включно, у вигляді відновлювальної лінії у розмірі 51 500 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % в місяць на суму залишку заборгованості та комісії в розмірі 0,06% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Відповідно, до додаткової угоди №1 до кредитного договору №MKY7GA00000010 від 17.05.2006 банк зобов`язався надати позичальнику готівкою через касу на термін по 13.05.2016, включно, у вигляді відновлювальної лінії у розмірі 63381,19 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % в місяць на суму залишку заборгованості. Умовами додаткової угоди від 10.11.2008 до кредитного договору №MKY7GA00000010 від 17.05.2006 згідно з п. 1.1 сторони домовились, що на момент підписання додаткової угоди зобов`язання банку по наданню кредиту виконані у повному обсязі, а саме надав кредитні кошти шляхом готівкою через касу на строк по 10.11.2018, включно, у вигляді відновлювальної лінії у розмірі 74688,09 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,99 % на місяць на суму залишку.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача перед позивачем станом на 05.05.2022 виникла заборгованість на суму 198 661,18 дол. США, з них 70 415,86 дол. США) - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 122 528,58 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 716,74 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. До матеріалів справи додано ордери-розпорядження для надання кредиту згідно з договором на загальну суму 66 000 дол. США. Для підтвердження заборгованості суду надано розрахунок заборгованості станом на 05.05.2022. Розрахунок охоплює період з 25.05.2006 по 05.05.2022. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека двохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Також додано договір іпотеки від 21.09.2006, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного у п. 6 цього договору, хоча фактично таке визначено у п. 7 договору, - квартири АДРЕСА_2 , що складається з 2 кімнат, житловою площею 49,60 кв.м, загальною площею 226,0 кв.м. в забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разу невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором від 17.05.2006 № MKY7GA00000010, укладеного між банком та іпотекодавцем по поверненню кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії в сумі 51500 дол. США на споживчі потреби на строк до 14.05.2010 року включно, в тому числі 1500 дол. США на сплату страхових платежів тощо.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» 11.07.2014 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно шляхом продажі від свого імені будь-якій особі та виселення всіх мешканців та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору та договору іпотеки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року по цивільний справі №308/11448/14-ц, первісний позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKY7GA00000010 від 10.11.2008, в розмірі 264 416,25 доларів США, що за курсом 11.83 відповідно до службового розпорядження НБУ складає 3.128.044,19 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 226.00 кв.м, житловою площею 49,60 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною 265 000 грн. з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В решті вимог первісного позову та у зустрічному позові відмовлено. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року по справі 308/11448/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано судом апеляційної інстанції і в задоволенні цієї вимоги відмовлено.

ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстрував право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , шляхом іпотечного застереження на підставі рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова О.В. від 01.10.2016 за індексним номером: 31665735. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2021 року №308/6675/18 уточнений позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Ухвалено захистити право власності ОСОБА_1 на житлову квартиру АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248) шляхом припинення права власності ПАТ КБ «Приватбанк», скасувавши рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова О. В. від 01.10.2016 за індексним номером: 31665735. Вказане рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 лютого 2021 року №308/6675/18 набуло законної сили.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою про стягнення 14 677,41 дол. США, що еквівалентно 393 794,91 грн. заборгованості за кредитним договором № MKY7GA00000010. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2021 року по справі №308/7785/19 у задоволенні позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у період з 25.08.2016 по 19.04.2019 у сумі 14 677,41 доларів США за кредитним договором №MKY7GA00000010 від 17.05.2006 залишене без задоволення, таке набрало законної сили. Даним рішенням констатовано, що в матеріалах справи наявний лист від 25.04.2014, адресований відповідачу позивачем, в якому останній вказує про наявність простроченої заборгованості в сумі 212 031,26 доларів США, а тому пред`явив вимогу про повернення кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. При цьому банк посилався на статті 1054, 1050 ЦК України. Вказану вимогу відповідач отримав 06.06.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Так, апеляційним судом встановлено, що між сторонами спору виникли кредитні правовідносини, зокрема щодо неналежного виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів ОСОБА_1 .

Між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №MKY7GA00000010 від 17.05.2006, згідно умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 51 500 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.05.2010.

Додатковою угодою до вищезгаданого договору відповідач 10.11.2008 року отримав кредит у розмірі 74 688,09 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.88 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.11.2018.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором AT КБ «Приватбанк» і відповідач 17.05.2006 уклали договір іпотеки № MKY7GA00000010. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 226.00 кв.м., житловою площею 49.60 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 265 000,00 грн.

Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку", предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Таким чином, іпотечним майном було забезпечено ОСОБА_1 виконання взятих на себе зобов`язань.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у вересня 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Просило у рахунок погашення наявної у ОСОБА_1 кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів з іпотечної квартири.

Таким чином, строк кредитного договору настав, оскільки було заявлено вимогу про дострокове повернення кредиту шляхом стягнення на іпотечне майно.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року по цивільний справі №308/11448/14-ц, первісний позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотечного майна.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.08.2021 у справі №308/11448/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення вимог банку і постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Однак, АТ КБ «ПриватБанк» зареєструвало право власності на іпотечне майно шляхом іпотечного застереження на підставі рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова О.В. від 01.10.2016 за індексним номером: 31665735.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2021 року №308/6675/18 уточнений позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Ухвалено захистити право власності ОСОБА_1 на житлову квартиру АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248) шляхом припинення права власності ПАТ КБ «Приватбанк», скасувавши рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова О. В. від 01.10.2016 за індексним номером: 31665735. Вказане рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 лютого 2021 року №308/6675/18 набуло законної сили.

Тобто, сторони фактично були приведені у первісне становище, заборгованість по кредиту була відновлена.

Крім цього, банк звертався з позовом у липні 2019 року до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 14 677,41 дол. США за період з 25.08.2016 по 19.04.2019.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2021 року по справі №308/7785/19 позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення набрало законної сили 25.05.2021 року.

З вищенаведеного слідує, що банк неодноразово звертався до суду із різними позовними вимогами щодо стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості.

В даній справі ОСОБА_1 порушував питання пропуску процесуального строку з приводу чого колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Згідно правового висновку викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №755/13805/16-ц суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Апеляційним судом встановлено, що право АТ КБ «ПриватБанк» було порушено внаслідок неналежного виконання взятих на себе ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення кредитної заборгованості, а тому, в даному випадку встановленню підлягає тільки обставина пропуску строків.

25.04.2014 АТ КБ «ПриватБанк» надіслав ОСОБА_1 вимогу про повне повернення кредитної заборгованості, в тому числі відсотків, комісії та штрафних санкцій у зв`язку з наявною у останнього заборгованістю в розмірі 212 031,25 дол. США. Таку вимогу ОСОБА_1 отримав 06.06.2014.

Пунктом 5.5. Додаткової Угоди до кредитного договору №MKY7GA00000010 від 17.05.2006 сторони погодили між собою, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки штрафів, пені за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Проте, як уже зазначалося вище, пред`являючи у вересні 2014 року вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У вищезгаданій постанові Великої Палати, Верховний Суд відступив від протилежного висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 423/1642/15-ц (про те, що подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки перериває позовну давність за вимогою про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням).

Велика Палата Верховного Суду підтримує висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки.

Таким чином, з урахуванням практики Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів апеляційного суду приходить до обґрунтованих висновків щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості в розмірі 198 661,18 дол. США до ОСОБА_1 з тих підстав, що банком було пропущено строки позовної давності, який спливав 03.09.2019 року, а звернення банку в 2014 році із позовом до суду не здійснило переривання перебігу строку позовної давності.

Відтак, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без належного дослідження всіх істотних обставин справи і без врахування висновків Верховного Суду з приводу правовідносин, які виникли між сторонами.

Оскільки, апеляційним судом відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, то керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави у розмірі 82 229,45 (54 819,63 х 150%) гривень за подання апеляційної скарги.

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 12, 81, 141, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвоката Пітух Василь Іванович, задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 травня 2024 року, скасувати та ухвалити в даній справі нове судове рішення про відмову Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», на користь держави, судові витрати у розмірі 82 229,45 гривень, судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: