Справа № 442/9693/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З. С.
Провадження № 22-ц/811/4047/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Підлужного В.І.

з участю: представника позивача Мацигін О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 20224 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дрогобицької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його тітка ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилась спадщина. Він являється єдиним спадкоємцем за заповітом всього майна спадкодавця. 07.08.2024 він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті тітки. 03.09.2024 отримав відповідь нотаріуса, у якій вказано, що він пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини та було роз`яснено право на звернення до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. За життя ОСОБА_2 склала на нього заповіт. А тому, він вважав себе спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину. Про необхідність звернення до нотаріуса із відповідною заявою йому відомо не було. Після смерті ОСОБА_2 він фактично проживав за місцем його теперішньої реєстрації, що свідчить про відстань між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна. Просив також прийняти до уваги поважність причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки з 12 березня 2020 року Урядом в Україні запроваджено карантин, низку заходів з протидії поширення коронавіруної інфекції COVID-19, зокрема 25 березня 2020 року запроваджено надзвичайну ситуацію по всій Україні, припинено міжміське й міжобласне автомобільне, залізничне та авіасполучення. Запровадженні карантинні обмеження разом із особливостями трудової діяльності можуть свідчити про наявність істотних труднощів для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України,яка фактично триває ще з 2014 року, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та продовжено до теперішнього часу.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 20224 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що йому не одразу було відомо про складений на нього заповіт, оскільки за життя ОСОБА_2 не повідомила про це, так як перебувала у Підбузькому геріатричному пансіонаті, що підтверджується довідкою. Місце ж його проживання та реєстрації є: АДРЕСА_1 Про наявність заповіту йому стало відомо випадково, а саме від мешканців с. Нижні Гаї. Складений заповіт відображає волю ОСОБА_2 передати йому після своєї смерті усе належне майно.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав належних доказів та не довів обставин, які б підтвердили існування об`єктивних перешкод, у зв`язку з якими у нього виникли істотні труднощі для звернення до нотаріуса у встановлений законом строк. Необізнаність позивача про складений на його ім`я заповіт не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Підбуж.

Згідно довідки Підбузького геріатричного пансіонату від 08.08.2024 №30 ОСОБА_2 проживала, була зареєстрована і знаходилась на повному державному забезпеченні в Підбузькому геріатричному пансіонаті з 25.02.2019.

За життя, 22.12.2017, ОСОБА_2 склала заповіт, на підставі якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 .

Згідно листа приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Теплої М.Ю. від 08.09.2024 №192/02-14 адресованому ОСОБА_3 , яка діє від імені ОСОБА_1 у відповідь на звернення із заявою щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 не довів належним чином, що належить до осіб, які прийняли спадщину, то як спадкоємець повинен був особисто подати заяву про прийняття спадщини у встановлений строк, проте у визначений законом строк цього не зробив, то у видачі Свідоцтва про право на спадщину відмовлено.

З копії паспорта позивача вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої та третьої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними (див. постанову Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23).

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (див. постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21).

Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22 (провадження № 61-12010св23)

За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення (постанови Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 639/8197/21 (провадження № 61-14773св23).

Зокрема, не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини: незнання про смерть спадкодавця; юридична необізнаність спадкоємця про порядок прийняття спадщини, похилий вік; непрацездатність; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, установлення факту проживання однією сім`єю); невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови; перебування в депресії у зв`язку зі смертю спадкодавця, оскільки глибокі душевні страждання через смерть близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей.

Сама по собі юридична необізнаність спадкоємця про порядок прийняття спадщини, без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Таким чином, необізнаність про порядок прийняття спадщини не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 27 травня 2020 року у справі № 336/1127/17, від 30 червня 2020 року у справі № 431/5782/17, від 20 вересня 2023 року у справі № 638/16540/20, від 30 вересня 2020 року у справі № 635/4551/18, від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 07 грудня 2022 року у справі № 399/570/21, від 13 квітня 2023 року у справі № 522/17537/18.

У справі, яка переглядається, спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк для прийняття спадщини у даній справі тривав з 04.10.2022 по 04.04.2023, а позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у серпня 2024 року.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, позивач посилався на те, що йому не було відомо про необхідність звернення до нотаріуса із відповідною заявою.

Суд першої інстанції, обґрунтовано вважав, що наведена позивачем обставина щодо необізнаності про необхідність звернення до нотаріуса не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Оскільки причин, пов`язаних з наявністю об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк, позивач не навів, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, як на підставу пропуску строку на прийняття спадщини позивач покликався на запровадженням в Україні карантинних обмежень з метою запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, через карантинні обмеження не міг дістатися до місця знаходження спадкового майна, оскільки проживає в м.Долина Івано-Франківької області рух транспорту був обмеженим.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України „Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації від 25.03.2020 № 338-р для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України встановлено режим надзвичайної ситуації до 24.04.2020 з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України.

У зв`язку із складною епідемічною ситуацією режим надзвичайної ситуації на всій території України, запроваджений відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 338-р, продовжено до 31.08.2021.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто вже після 31.08.2020 (пом`якшення карантинних обмежень). Належних доказів щодо поважності причин зволікання зі зверненням до нотаріуса позивач не вказав.

До такого ж висновку щодо неповажності пропущеного строку для подання заяви про прийняття спадщини дійшов Верховний Суд у постанові від 08.12.2022 по справі № 344/15735/20, провадження № 61-21044св21.

При цьому, у позивача не було жодних перешкод надіслати заяву про прийняття спадщини поштою на адресу нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Крім того, слід зазначити, що статтею 274 ЦПК України визначено справи, що розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: щодо спадкування.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.11.2024 відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не відносяться до справ, які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження.

Відтак, у суду були відсутніми правові підстави для розгляду даної справи у спрощеному позовному провадженні.

Враховуючи вищенаведене та те, що дана справа не підлягала розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, рішення суду слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

у х в а л и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 20224 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16.06.2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.