Справа № 145/638/24
Провадження № 22-ц/801/1254/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 рокуСправа № 145/638/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Селянське фермерське господарство «Терра»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Селянського фермерського господарства «Терра» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Ратушняка І. О. в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Селянського фермерського господарства «Терра» про розірвання договору оренди землі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі розпорядження Тиврівської РДА від 29 травня 2003 року № 189 позивачу на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0041, площею 3,4302 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (зараз територія Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області). Право власності посвідчене державним актом серії ВН №145303 від 30 вересня 2004 року.

Вказана земельна ділянка з 13 вересня 2007 року перебувала в оренді у СФГ «Терра» на підставі договору оренди від 20 червня 2007 року, зареєстрованого у Тиврівському секторі реєстрації Вінницької регіональної філії центр ДЗК (запис від 13 вересня 2007 ркоу № 67) в редакції додаткової угоди від 10 жовтня 2011 року.

10 жовтня 2022 року вказаний договір було переукладено на нових умовах та на новий строк. При цьому орендні відносини у зв`язку з цим не переривались та земельна ділянка з користування СФГ «Терра» не вилучалась.

Відповідно до п. 7 договору оренди від 20 червня 2007 року (який діяв до 10 жовтня 2022 року), а так само п.10 чинного договору оренди відповідач зобов`язаний був вносити орендну плату за користування земельною ділянкою в строк з 20.10 поточного року по 20.03 наступного року за кожен рік оренди.

У зв`язку із цим орендар зобов`язаний був сплати орендну плату за 2022 рік не пізніше 20 березня 2023 року, а за 2023 рік не пізніше 20 березня 2024 року.

Проте ні до 20 жовтня 2023 року, ні по даний час орендар орендну плату за 2022 рік позивачу не сплатив, так само у строк до 20 березня 2024 року не сплатив і орендну плату за 2023 рік, що позбавило ОСОБА_1 того, на що він розраховував при укладенні договору.

Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Тиврівським державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори 05 березня 2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 215, йому належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0043, площею 3,4302 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (зараз територія Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області).

Зазначена земельна ділянка так само перебуває в користуванні у СФГ «Терра» на підставі договору оренди від 20 червня 2014 року, який так само договором від 10 жовтня 2022 року було переукладено на нових умовах та на новий строк.

Відповідно до п. 9 договору оренди від 20 червня 2014 року (який діяв до 10 жовтня 2022 року) та відповідно до п. 10 чинного договору орендар зобов`язаний був вносити орендну плату за користування земельною ділянкою в строк з 20 жовтня поточного року по 20 березня наступного року за кожен рік оренди.

Проте ні до 20 жовтня 2023 року, ні по даний час орендар орендну плату за 2022 рік йому не сплатив, також до 20 березня 2024 року не сплатив і орендну плату за 2023 рік.

На думку ОСОБА_1 , такі дії орендаря є підставою для розірвання договорів оренди відповідно до п. 37 договорів оренди від 10 жовтня 2022 року.

Покликаючись на викладене, ОСОБА_1 у заявленому позові просив суд:

- розірвати договір оренди земельної ділянки від 10 жовтня 2022 року, укладений між ним та СФГ «Терра», предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0041, площею 3,4302 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території колишньої Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (зараз територія Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області);

- розірвати договір оренди земельної ділянки від 10 жовтня 2022 року, укладений між ним та СФГ «Терра», предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0043, площею 3,4302 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території колишньої Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (зараз територія Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 березня 2025 року позов було задоволено та вирішено:

- розірвати договір оренди земельної ділянки від 10 жовтня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 (Орендодавець) та Селянським фермерським господарством «Терра» (Орендар), предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0041 площею 3,4302 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території колишньої Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (зараз територія Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області);

- розірвати договір оренди земельної ділянки від 10 жовтня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 «Орендодавець» та Селянським фермерським господарством «Терра» (Орендар), предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0043 площею 3,4302 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (зараз територія Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області).

Також вирішено питання судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що несплата вчасно орендної плати є грубим порушенням відповідачем умов договорів оренди землі, що полягає у систематичному (два і більше разів) невиконанні умов договору щодо сплати орендної плати та є підставою для розірвання зазначених договорів.

Також місцевий суд відхилив покликання голови СФГ «Терра» ОСОБА_2 на неможливість сплати орендної плати вчасно, так як він перебував на військовій службі до листопада 2023 року, а також через не звернення до нього позивача для отримання орендної плати у грошовій формі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Копаничук С. Г.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 травня 2025 року справу призначено до розгляду на 29 травня 2025 року о 10 год 20 хв. та в подальшому за клопотанням відповідача відкладено на 12.06.2025 року о 09 год. 20 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував, що договори оренди належних позивачу земельних ділянок від 10 жовтня 2022 року є новими договорами, які укладалися не з метою зміни чи доповнення попередніх договорів оренди, які укладалися у 2007 та 2014 роках відповідно. Орендна плата за користування земельними ділянками у 2022 році на підставі попередніх договорів оренди була сплачена відповідачем. Претензій від позивача щодо несплати орендної плати за 2022 рік за договорами оренди землі, укладеними у 2007 році та 2014 році до орендаря не надходило.

Відповідач за 82 календарних дні 2022 року та за 2023 рік виплатив ОСОБА_1 оренду плату поштовим переказом у більшому розмірі, ніж передбачено договором, а саме 5 512 грн за кожну земельну ділянку замість 3 156,25 грн.

Крім того, суд не звернув увагу на відсутність письмових звернень позивача про виплату орендної плати, проходження військової служби головою СФГ «Терра» та позивачем, а також те, що орендарем сплачено податок на землю за користування даними земельними ділянками, і необґрунтовано розцінив несплату орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою протягом 1 року і 82 днів як систематичність порушення умов договору, застосувавши надмірно суворі наслідки.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

В судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 є власником земельних ділянок із кадастровими номерами :02:001:0041 та :02:001:0043, площею по 3,4302 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території колишньої Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (зараз територія Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області) на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №145303 від 30 вересня 2004 року, виданого на підставі розпорядження Тиврівської районної державної адміністрації від 29 травня 2003 року № 189 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 березня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори Зданевич С. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 215 (а. с. 9, 26).

20 червня 2007 року між ОСОБА_1 та СФГ «Терра» було укладено договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:0041 (а. с. 10-12).

20 червня 2014 року між ОСОБА_1 та СФГ «Терра» було укладено договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:0043 (а. с. 22-24).

Відповідно до п. 7, 9 вказаних договорів відповідно орендна плата вноситься орендарем з 20 жовтня поточного року до 20 березня наступного року.

10 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та СФГ «Терра» було укладено нові договори оренди вказаних земельних ділянок (а. с. 13-15, 18-21) строком на 12 років (п. 8 договорів).

Відповідно до п. 5 договорів нормативно грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:0041 становить 85 517,62 грн, нормативно грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:0043 становить 85 921,62 грн.

Відповідно до п. 10 договорів орендна плата сплачується у розмірі не менше 3 % від грошової оцінки, яка встановлена у п. 5, на рік і сплачується у грошовій та / або натуральній формі на вибір орендодавця за його письмовою заявою. Орендна плата вноситься орендарем з 20 жовтня поточного року до 20 березня наступного року.

Відповідно до п. 37 договорів вони можуть бути розірваними або за взаємною згодою сторін, або за рішенням суду в разі невиконання другою стороною своїх обов`язків за договором.

24 травня 2024 року СФГ «Терра» здійснило переказ орендної плати ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку у розмірі 11 343,70 грн, що підтверджується фіскальним та службовим чеками (а. с. 75).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У статті 21 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями статті 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною 1 статті 32 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Водночас у пункті д) частини 1 статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 21 ЗУ «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено систематичне порушення відповідачем умов договорів оренди від 10 жовтня 2022 року, а саме те, що орендар СФГ «Терра» не сплатив ОСОБА_1 орендну плату за 2022 та 2023 роки.

Втім із такими висновками місцевого суду колегія суддів не погоджується.

Так, як встановлено із матеріалів справи належні позивачеві земельні ділянки, кадастровий номер :02:001:0041 та :02:001:0043 площею по 3,4302 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території колишньої Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (зараз територія Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області), були передані в оренду СФГ «Терра» за договорами від 20 червня 2007 року та від 20 червня 2014 року. Відповідно до умов вказаних договорів орендна плата вноситься орендарем з 20 жовтня поточного року до 20 березня наступного року.

10 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та СФГ «Терра» було укладено нові договори оренди вказаних земельних ділянок.

Звернувшись до суду із позовом про розірвання договорів оренди від 10 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 посилався на систематичну невиплати орендної плати відповідачем, а саме за 2022-2023 роки.

Однак варто зауважити, що до укладення договорів оренди 10 жовтня 2022 року земельні ділянки перебували у користуванні відповідача на підставі договорів від 2007 року та від 2014 року, а отже, орендна плата за більшу частину 2022 року мала бути внесена орендарем на виконання вимог договорів від 20 червня 2007 року та від 20 червня 2014 року. Водночас питання про порушення СФГ «Терра» умов договорів оренди від 20 червня 2007 року та від 20 червня 2014 року ОСОБА_1 не ставить.

При цьому на підставі договорів оренди від 10 жовтня 2022 року належні ОСОБА_1 земельні ділянки перебували у користуванні СФГ «Терра» лише протягом 82 днів 2022 року, тобто вказаний період оренди не є великим і відповідно орендна плата за даний період не є значною, а тому зазначена обставина не може бути визнана істотним порушення умов договору.

24 травня 2024 року СФГ «Терра» здійснило переказ орендної плати за 2022-2023 роки ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку у розмірі 11 343,70 грн, що підтверджується фіскальним та службовим чеками (а. с. 75).

Викладене дає підстави для висновку про відсутність систематичного (два і більше) порушення СФГ «Терра» умов договорів оренди від 10 жовтня 2022 року щодо виплати орендної плати, а тому висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 із цих підстав є передчасними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь СФГ «Терра» слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Терра» задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 24 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства «Терра» про розірвання договорів оренди землі, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Селянського фермерського господарства «Терра» 3 633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три грн 60 коп) понесених ним судових витрат зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повна постанова складена 17 червня 2025 року.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук