Справа № 589/3946/19
Провадження № 2/589/5/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді Лєвши С.Л.,

з участю секретаря судового засідання Новик О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Рязанець А.А.,

відповідача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Шостка Сумської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

- про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку квартири,-

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_5 , в якому просить:

- встановити факт проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловік та жінки без шлюбу в період з липня 2003 року по 09 серпня 2008 року ;

- визнати нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (далі Квартира-1) об`єктом спільної сумісної власності;

- визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 право власності на вказану Квартиру-1 по 1/2 частці кожному.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з липня 2003 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_2 (далі - Квартира-2), яка з 12 липня 2002 року належить позивачу на праві власності.

09 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.

Під час спільного проживання однією сім`єю за спільні кошти сім`ї набували деякі речі для проживання, планували та сумісно формували бюджет сім`ї, разом спілкувалися з родичами та друзями. В період спільного проживання розраховуючи на спільні кошти була придбана Квартира-2, за спільні кошти робили ремонт в Квартирі-2. Крім цього, ОСОБА_5 за рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ухваленим 17 березня 2010 року усиновив сина позивача ОСОБА_1 від попереднього шлюбу - ОСОБА_3 .

Встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 як чоловік і жінка без шлюбу позивачу потрібно для визнання за нею права власності на частку нерухомого майна Квартиру-1, яке спільно набуте разом з ОСОБА_5 у період спільного з ним проживання.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_5 помер.

Ухвалою постановленою Шосткинським міськрайонним судом Сумської області 22 січня 2025 року у цій справі залучено до участі правонаступників відповідача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі, в його обґрунтування послалась на обставини зазначені в цьому позові. Додатково пояснила, що з липня 2003 року проживала з ОСОБА_5 разом, вели спільне господарство, купували одяг, їжу, витрачали кошти в інтересах сім`ї. Всі втрьох - позивач, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відпочивали в серпні 2003 року в Одесі. Водили ОСОБА_3 до школи, а також ОСОБА_5 ходив до школи на батьківські збори.

Відповідач ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в судовому засіданні, яке було 29 лютого 2024 року, позов не визнав, додатково пояснив, що Квартира-1 була придбана до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 ним особисто за його кошти, ремонт також був зроблений за його рахунок.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, додатково пояснив, що ОСОБА_5 є його сином, він проживав за однією адресою із своєю сестрою ОСОБА_6 . З 2005 року ОСОБА_5 почав проживати з позивачем. ОСОБА_5 взяв кредит і у 2006 році купив Квартиру-1. У кого ОСОБА_5 позичав гроші він не знає. У нього залишилися квитанції про сплату кредиту.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав, в обґрунтування послався на покази які давав як свідок у судовому засіданні в цій справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що пояснення з приводу позовних вимог буде надавати її представник - адвокат Рязанець Андрій Анатолійович.

25 лютого 2020 року відповідачем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , подано до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову. (том 1 а.с.56-61)

13 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив. У відповіді на відзив зазначено, що з ОСОБА_5 дійсно познайомилась в 2002 році, коли він працевлаштувався до Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції, а із середини 2003 року стосунки перетворились в більш серйозніші та почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом з десятирічним сином позивача - ОСОБА_3 в придбаній позивачем в липні 2002 року квартирі АДРЕСА_2 .

В серпні 2002 року, після заселення до квартири №39 , ОСОБА_1 познайомилась з сусідами з квартири №40 ОСОБА_8 та його сім`єю. У них були дружні сусідські відносини, квартири знаходились в одному спільному коридорі (тамбурі), і навіть двері не зачинялись, вони часто спілкувались, син ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та онук сусідів ОСОБА_9 на канікулах проводили час разом. В 2003 році, ще до спільного проживання позивача з ОСОБА_5 , сусіди розлучились. ОСОБА_8 виїхав на заробітки до м. Москва, відповідно, в квартирі №40 ніхто не проживав.

В період приблизно кінець 2004 - початок 2005 років ОСОБА_8 вже перестав їздити на заробітки, зловживав алкогольними напоями, організовував у квартирі гучні веселощі, став поводити себе як особа з низькою соціальною відповідальністю, постійно в ній не проживав, а лише внаслідок сильного алкогольного сп`яніння залишався переночувати. Приходив до них телефонувати, оскільки мали стаціонарний телефон, чим спричиняв їм певні незручності, після чого ОСОБА_5 , вже як цивільний чоловік, з ним і познайомився.

Проживаючи та ведучи спільне господарство разом, з ОСОБА_5 приблизно десь в 2005 році почали шукати варіанти збільшити житлову площу, оскільки її Квартира-2 була дуже маленька навіть на двох, а з ними проживав ще її син. В зв`язку з тим, що ні вона ні ОСОБА_5 таких коштів не мали, розраховуючи тільки на дві заробітні плати, збирались придбати двокімнатну квартиру в кредит, а потім частково його погасити продавши її квартиру.

Через деякий час запропонували ОСОБА_8 продати їм його Квартиру-1, розраховуючи таким чином на збільшення житлової площі за рахунок об`єднання двох квартир, та як наслідок отримання великої трикімнатної квартири.

11 вересня 2006 року було укладено договір купівлі-продажу Квартири-1, кошти на придбання якої були отримані за договором кредиту №757/6-143 від 11.09.2006.

Згідно із умовами договору купівлі-продажу квартири від 11.09.2006 продаж було вчинено за 60600 грн. При цьому розрахунок здійснювався з відстроченням платежу, а саме: в день укладання цього договору сплачується 9090,00 грн (відповідно до домовленості з продавцем це та сума коштів, які вже були витрачені на оплату заборгованості за комунальні послуги по квартирі та витрати по оформленню її приватизації), а сума 51510,00 грн (еквівалентна 10200 доларів США), відстрочується і сплачується у строк до 14 вересня 2006 року.

Необхідність вказаних умов договору була пов`язана з тим, що банк затримував видачу готівки в іноземній валюті. Після отримання коштів цього ж дня - 11.09.2006 ОСОБА_8 своєю нотаріально оформленою заявою підтвердив той факт, що ним дійсно отримано кошти в сумі 51510 грн, які ОСОБА_5 був винен за договором купівлі-продажу Квартири-1.

Але ж ОСОБА_5 у відзиві, намагаючись перекрутити справжні відомості, зазначив про те, що кошти продавцю Квартири-1 були сплачені одноразово, що спростовується доказами які є в матеріалах справи.

Підписавши вищезазначений договір купівлі-продажу квартири, та не зазначивши в ньому попередньо сплачені в рахунок оплати вартості Квартири-1 грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, відповідач цим самим спростовує зазначені у відзиві доводи відносно придбання цієї квартири за його власні грошові кошти ще до їхнього спільного приживання. А саме про те, що кошти продавцем Квартири-1 - ОСОБА_8 були отримані саме в день укладання договору купівлі-продажу квартири - 11.09.2006.

Також, якщо розглядати надану суду ОСОБА_5 в якості доказу по справі розписку від 16.12.2003 як документ, що підтверджує попередню домовленість сторін про вчинення в майбутньому правочину у вигляді укладення договору купівлі-продажу квартири, та не ставлячи під сумнів правову природу та час її виникнення, то при підписанні вказаного договору та не відображенні в ньому відповідних умов, то після його підписання вона на сьогоднішній день не має правового значення.

Навіть якщо також припустити, що ОСОБА_5 був раніше знайомий із ОСОБА_8 до спільного проживання із позивачем однією сім`єю та приховав цей факт від позивача, дана розписка жодним чином не підтверджує передачу відповідачем грошових коштів в рахунок саме спірної квартири за адресою: АДРЕСА_5 , оскільки не містить її адреси та строку в який повинен бути вчинений правочин, станом на 16.12.2003 ОСОБА_8 навіть не був її власником, відповідно, не міг нею розпоряджатись.

Вважає, що розписка від 16.12.2003 є завідомо підробленим доказом, яким ОСОБА_5 , не будучи юридично обізнаним про правові наслідки таких дій, намагається перешкодити встановленню фактичних обставин справи та ввести суд в оману.

Створюючи штучно цей доказ (розписку) ОСОБА_5 не врахував вартість квартир в 2003 році. Згідно оголошень в газеті «Шанс» за грудень 2003 року однокімнатна квартира коштувала близько 2800 - 2900 доларів США, за 4000 доларів США можна було придбати двокімнатну квартиру в гарному районі міста.

Втім ОСОБА_5 , із заробітною платою державного службовця за рік (2002 - 2544,54 грн, 2003 - 7486,83 грн), перебуваючи при здоровому глузді з легкістю віддає незнайомій та ще й особі, яка зловживає алкогольними напоями, 10000 доларів США, це приблизно 53600 грн, переплачуючи більше ніж втричі вартість квартири, в обмін на сумнівну розписку. Зазначені ствердження не можуть сприйматись за правду, оскільки не свідчать про реальний характер вчинення такої дії.

До того ж мінімальна заробітна плата згідно із Законом України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік» з 1 січня 2003 року була 185 гривень на місяців, а з 1 грудня 2003 року - 237 гривень на місяць.(том 1 а.с.85-88)

Представник відповідача - адвокат Рязанець А.А. в судовому засіданні пояснив, що позов з відповідачем ОСОБА_2 не визнають, підтримують позицію ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Додатково показав, що Квартира-1 була придбана ОСОБА_5 поза межами зареєстрованого шлюбу та цивільного шлюбу, а тому не може вважатися спільним сумісним майном подружжя. Не визнають факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , оскільки відсутні докази в матеріалах справи. В матеріалах справи такод відсутні докази факту спільного бюджету сторін, спільних витрат на придбання Квартири-1 тощо.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, дійшов наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до фотокопії свідоцтва про шлюбу, серія НОМЕР_1 , виданого 09 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрували шлюб 09 серпня 2008 року, про що а Книзі реєстрації шлюбів 09 серпня 208 року зроблено відповідний актовий запис за №287. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_5 , дружини - ОСОБА_1 . (том 1 а.с.8)

Із фотокопії рішення ухваленого Шосткинським міськрайонним судом Сумської області 05 грудня 2016 року у справі №589/4388/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, вбачається, що:

- розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який зареєстрований 09 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №287. (том 1 а.с.9)

Із фотокопії рішення ухваленого Шосткинським міськрайонним судом Сумської області 17 березня 2010 року у справі №2-о-65/10 за заявою ОСОБА_5 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Шосткинської міської ради, Відділ реєстрації актів цивільного стану по м. Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції, про усиновлення дитини, вбачається, що задоволено заяву ОСОБА_5 про усиновлення ним неповнолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Ухвалено змінити в актовому записі про народження ОСОБА_12 №383 від 21 травня 1993 року по Відділу реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції відомості про його батька з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_5 » та прізвище і по батькові ОСОБА_12 відповідно з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_1 » і з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_16 », ім`я дитини а також дату та місце народження залишити без змін. Відділу РАЦС по м. Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області внести відповідні зміни, згідно рішення суду, в актовий запис №383 від 21 травня 1993 року про народження ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . (том 1 а.с.10, 11)

Відповідно до фотокопії Договору купівлі-продажу квартири від 12 липня 2002 року посвідченого Приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу, ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_2 . (том 1 а.с.12)

Згідно із фотокопією Договору купівлі-продажу квартири від 11 вересня 2006 року посвідченого державним нотаріусом Шосткинської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі 1474, ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1 . (том 1 а.с.13)

Як видно зі змісту наданого суду фотокопії Договору кредиту №757/6-143, договір був укладений 11 вересня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 , предмет договору грошові кошти в сумі 10200 доларів США надано для придбання нерухомого майна - Квартири-1, кредит наданий терміном до 10 вересня 2016 року. (том 1 а.с.14-16)

На забезпечення виконання Договору кредиту №757/6-143 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №757/6-144, відповідно до якого поручатель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язання щодо повернення кредиту, у сумі 10200 доларів США, сплати процентів, штрафні санкції тощо. (том 1 а.с. 17, 18)

Згідно із фотокопією витягу з рішення Виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 06 квітня 2007 року за №107, надано дозвіл ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на об`єднання та перепланування квартири №39 та №40 , які знаходяться в будинку АДРЕСА_1 . (том 1 а.с.69)

Із фотокопії свідоцтва про народження, виданого 21 травня 1993 року, місце реєстрації - відділ ЗАГС Шосткинського міськвиконкому Сумської області вбачається, що ОСОБА_12 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис №383 від 21.05.1993., його батьками є: батько ОСОБА_13 , мати ОСОБА_1 . (том 1 а.с.90)

Відповідно до фотокопії довідки виданої «Філін-2008» 11 червня 2009 року, ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 з 05 грудня 2006 року. Також за цією адресою зареєстровані з 11.03.2003: ОСОБА_1 та ОСОБА_12 (том 1 а.с.91)

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні яке було 29 лютого 2024 року, показав, що орієнтовно 2001-2002 роках переїхав разом із матір`ю ОСОБА_1 проживати по АДРЕСА_2 . Поруч в квартирі №40 проживали сусіди - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 з якими дружили. Сусідка ОСОБА_17 доглядала за ним, коли матір їздила на сесію. Також товаришував з їхнім онуком. Потім подружжя сусідів розлучилося. Влітку 2003 року був в селі на канікулах, до нього приїхала мама з ОСОБА_5 , з яким познайомила та повідомила що вони втрьох їдуть на море. ОСОБА_5 почав часто приходити до них в гості, потім почав проживати з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в квартирі №39 . ОСОБА_3 називав ОСОБА_5 батьком. Були гарні стосунки з ним. В гості приходили родичі ОСОБА_5 - батьки та сестра. Купували побутові речі для дому. З 2004-2005 років ОСОБА_1 і ОСОБА_5 почали думати про придбання нової квартири. В подальшому купили Квартиру-1 сусідів за кредитні кошти. Почали робити ремонт. Квартиру-1 оформили на ОСОБА_5 , ремонт на сьогодні не закінчився. Позивач та ОСОБА_5 почали жити разом в 2003 році. Через два тижні, після повернення з відпочинку. Квартиру під №40 купили у 2006 році, знав що кошти були взяті в кредит. Всією сім`єю проживали в квартирі №39 , а в квартирі №40 робили ремонт. В квартирі замінили вікна, двері. Ремонт робили за кредитні кошти та за власні. Ремонт зупинили рбити коли ОСОБА_3 був у 9 класі, і більше нічого не робили. Був усиновлений ОСОБА_5 у 10 класі - це 2009 рік. Батьки проживали без реєстрації шлюбу до 2008 року. В 2008 році ОСОБА_1 і ОСОБА_5 одружилися. В 219 році розлучилися. Протягом 2003-2019 років проживали завжди разом, бюджет був спільним, коли ОСОБА_3 потрібні були кошти, то питав у батька - ОСОБА_5 , останній був головою сім`ї.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що з 2002 року знає позивача, запросила її працювати юристом до Податкової інспекції. У 2003 році прийшов працювати до Шосткинської податкової інспекції ОСОБА_5 . З особової справи ОСОБА_5 вбачалос, що він розлучений, дружини, дітей не має. В 2003 році у вересні стало відомо, що ОСОБА_1 її син і ОСОБА_5 поїхали разом відпочивати. З літа 2003 року ОСОБА_1 і ОСОБА_5 почали проживати разом. ОСОБА_5 розповідав, що вони з ОСОБА_1 хочуть купити квартиру для розширення, бо дитина позивача росте і йому потрібна окрема кімната. ОСОБА_1 і ОСОБА_5 взяли кредит 10000 доларів США. На роботі говорили що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 купили квартиру поряд з квартирою позивача. Згодом ОСОБА_5 , усиновив сина позивача - ОСОБА_3 , коли той був у випускних класах. В Квартирі-1 була реконструкція, робили ремонт дуже довго, бо треба було сплачувати кредит. у 2003 -2008 роках була в гостях у сім`ї ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , святкували дні народження, просто приходила в гості. На весіллі у них не була. Пізніше, на роботі дізналася, що позивач змінила прізвище, бо одружилася із ОСОБА_5 . Після 2008 року також була у гостях у сім`ї ОСОБА_1 і ОСОБА_5 .. Протягом 2003-2008 років ОСОБА_1 і ОСОБА_5 проживали разом за однією адресою, в 2006 році почали робити ремонт в Квартирі-1.

У ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено поняття сім`ї, згідно із якою сім`єю вважаються особи, що спільно проживають, пов`язані спільним побутом, взаємними правами та обов`язками. Крім того, такою є правова позиція Конституційного Суду України, яку він виклав у своєму рішенні від 03.06.1999 року по справі №5-рп/99 та у якому визначив поняття сім`ї та членів сім`ї.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом, законною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, №4909/04, § 58).

З огляду на встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01 січня 2004 року постійно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 09 серпня 2008 року, вели спільне господарство, за спільні кошти фінансували реконструкцію спірної квартири, придбавали квартиру для спільного проживання з дитиною, спільно проводили внутрішній ремонт придбаної квартири, зазначена квартира є їх спільною сумісною власністю.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 просила встановити факт їх спільного проживання з ОСОБА_5 з липня 2003 року, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

При вирішенні заявленого спору, суд приймає до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені у постанові від 23.01.2024 у справі №523/14489/15-ц, а саме: 40. Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Отже при розгляді цієї справи, матеріалами справи, показами свідків, було доведено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року (з часу набрання чинності Цивільним кодексом України (далі - ЦК України)) по 09 серпня 2008 року, оскільки відповідно до п.1 розділу VII "Прикінцеві положення" СК України - цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно із ч. 2 ст. 74 СК України, на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Судом встановлено, що Квартира-1 набута ОСОБА_1 і ОСОБА_5 за час спільного проживання однією сім`єю як чоловік і жінка, вони не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Ця квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. Інший правовий режим цієї квартири не встановлений письмовим договором між сторонами по справі.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі №638/18231/15-ц, провадження №14-712цс19 дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Згідно із ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року, передбачає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3с т. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної приватної власності та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном. Що є об`єктом спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю; майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно із ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Таким чином, Закон передбачає можливість і необхідність визначення ідеальної частки у праві спільної сумісної власності подружжя дружини та чоловіка внаслідок чого така спільна власність набуває правового режиму спільної часткової власності. Зі змісту ст. 70 СК України та 372 ЦК України вбачається, що такі частки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд виходить із рівності часток ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , тому, що інше не встановлено домовленістю між ними або законом, в тому числі СК України та ЦК України або рішенням суду. Тому, частки кожного із названих співвласників становлять по 1/2.

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а також те, що факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, тому позов підлягає задоволенню частково, а саме визнати нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , та визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку вказаної квартири

Керуючись ст. 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину квартири - задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути у дольовому порядку із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в загальному розмірі 1679 (одна тисяча шістсот сімдесят дев`ять) гривень 60 копійок, по 559 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 87 копійок з кожного.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області постановленою 20 лютого 2020 року, діють протягом 90 (дев`яноста) днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Сторони:

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ідентифікаційний код юридичної особи - НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_9 ;

- відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , адреса місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_10 .

Повний текст рішення складений 23 червня 2025 року.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області С.Л.Лєвша