Ухвала

19 червня 2025 року

м. Київ

справа № 299/1578/24

провадження № 61-6909ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Нечаєва Валерія Валерійовича як представника ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Виноградівський ВДРАЦС у Берегівському районі Закарпатської області, про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідачів на його користь аліменти на його утримання у розмірі по 3 000,00 грн з кожного, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду.

Виноградівський районний суд Закарпатської області рішенням від 26 червня 2024 року в задоволенні позову відмовив.

Закарпатський апеляційний суд постановою від 29 квітня 2025 року апеляційну скаргу Нечаєва В. В. в інтересах ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2024 року - без змін.

30 травня 2025 року адвокат Нечаєв В. В. як представника ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року у цій справі.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За приписами пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, є малозначною в силу вимог закону.

У касаційній скарзі представник заявника посилається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та вказує, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки оскаржувані судові рішення порушують важливе питання правозастосування, а саме - правильне та узгоджене тлумачення і застосування норм глави 18 СК України (статті 202-205), які регулюють обов`язок повнолітніх дітей утримувати непрацездатних батьків. У цій справі суди попередніх інстанцій фактично звели дію цих норм нанівець, пославшись лише на формальну наявність батька відповідача (дружини та припустивши, що саме він має здійснювати утримання. При цьому суди не врахували особистий стан позивача, його повну непрацездатність, підтверджену інвалідність, хронічні захворювання, тяжкий матеріальний стан та злісну відмову дитини від допомоги. Наразі в практиці судів нижчих інстанцій немає єдності у вирішенні таких питань: одні суди трактують статтю 202 СК України буквально, відмовляючи в позові, інші - комплексно, оцінюючи поведінку обох батьків і здатність дітей допомагати. Таким чином, справа прямо стосується важливого правого питання: чи має право на утримання один із батьків у ситуації, коли інший батько ще живий, але фактично участі в утриманні не бере?

Також представник заявника вказує, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки стосується його базового конституційного права - права на гідне існування та отримання матеріальної допомоги від повнолітніх дітей у зв`язку із його непрацездатністю та тяжким станом здоров`я. Позивач є особою похилого віку (73 роки), інвалідом ІІ групи безстроково з 2011 року, який переніс кілька операцій на серці, страждає від рядку хронічних захворювань, що вимагає постійного лікування та витрат на медикаменти щомісячно у розмірі понад 9 500,00 грн. Його пенсія, яка становить 4 302,93 грн, не дозволяє забезпечити навіть базовий рішень лікування, харчування та існування. Невиконання обов`язку повнолітніми дітьми підтримувати свого батька в критичному стані створює пряму загрозу його життю та здоров`ю, позбавляє його шансів на тривале лікування та гідне існування. Виняткове значення цієї справи полягає також у необхідності формування правозастосовчої практики щодо стягнення аліментів на утримання батьків в ситуаціях, коли відповідачі надають допомогу лише одному з батьків, ігноруючи іншого, що є порушенням принципів рівності, моралі та гуманізму, які лежать в основі сімейного права.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Проте представником заявника не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Стосовно посилання на виняткове значення для заявника цієї справи, то слід зазначити, що оцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Аналіз наведених у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода з оскаржуваними судовими рішеннями не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для останнього внаслідок прийняття таких судових рішень.

Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржуване судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Нечаєва Валерія Валерійовича як представника ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Виноградівський ВДРАЦС у Берегівському районі Закарпатської області, про стягнення аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов