КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/2276/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року представник ТОВ «Росвен Інвест Україна» - Кашпур М.Л. звернувся до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що ТОВ «Авентус Україна» 21 жовтня 2021 року направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір про надання споживчого кредиту №4953487 після заповнення Відповідачем відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті Первісного кредитора в мережі Інтернет, що знаходиться за адресою https://creditplus.ua/.

ОСОБА_1 , в свою чергу, прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору №4953487 на умовах визначених офертою. ТОВ «Авентус Україна» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор НОМЕР_3, котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 21 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4953487 в розмірі 13 800,00 грн, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», строком на 18 днів.

10 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №10.04/23-Ф1, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу

Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договір факторингу №10.04/23-Ф1 від 10 квітня 2023 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 42 117,60 грн.

Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує і станом на дату подання позовної заяви має заборгованість в загальному розмірі 42 117,60 грн.

Враховуючи вищевикладене, представник ТОВ «Росвен Інвест Україна» - Кашпур М.Л. просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 4953487 від 21 жовтня 2021 року в розмірі 42 117,60 грн, а також понесені судові витрати.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 4953487 від 21 жовтня 2021 року в розмірі 42 117,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» 2684, 00 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Калінін С.К. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріалами справи не підтверджено укладення ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору, погодження ними умов кредитування та надання відповідачу кредиту.

Вказує, що з наданих позивачем доказів не можливо дослідити електронну складову їх укладення, а саме: цілісність накладення електронних підписів у кредитному договорі, шлях та метод ідентифікації ОСОБА_1 в інформаційній телекомунікаційній системі кредитора при укладенні кредитного договору.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що на підтвердження укладення з відповідачем договору у електронній формі позивач не надав електронних доказів, що підтверджують укладення між сторонами договору в електронній формі, як і не надав електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом.

Крім того, будь-яких відомостей про виконання обов`язку кредитора з надання кредитних коштів та отримання їх відповідачем суду не надано, рахунок відповідача на який перераховано кредитні кошти та відомості щодо руху коштів за рахунком кредитодавця, на який мало бути здійснено повернення кредиту та процентів, суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, сторона відповідача вважає, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» у встановленому законом порядку не довело факту укладення кредитного договору в електронному вигляді, перерахування кредитних коштів за договором, а тому підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст.369 ЦПК України, розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснюється без повідомлення учасників справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» 21 жовтня 2021 року направило ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір про надання споживчого кредиту №4953487 після заповнення відповідачем відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті Первісного кредитора в мережі Інтернет, що знаходиться за адресою https://creditplus.ua/.

21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору №4953487, на умовах визначених офертою.

ТОВ «Авентус Україна» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор НОМЕР_3, котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 21 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4953487 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно п. 1.3 договору сума кредиту 13 800 грн на строк 18 днів.

Згідно п. 1.5.1 Договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день.

Згідно умов вказаного Договору відповідачу було надано кредит у сумі 13 800 грн, а відповідач зобов`язалась повернути отримані кошти.

Відповідно до п. 4.1 Договору Строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою Споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п. 4.2. (шп. 4.2.1-4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) Договору.

Згідно п. 4.3.1 Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку.

10 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №10.04/23-Ф1, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу.

Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №10.04/23-Ф1 від 10 квітня 2023 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складає: 42 117,60 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що після отримання кредитних коштів відповідач не виконав зобов`язань, визначених Договором, порушив умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Системний аналіз указаним норм закону свідчить про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до абз. 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Така пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже положення вказаного законодавства свідчать про те, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У даній справі на підтвердження позовних вимог ТОВ «Росвен Інвест Україна» було надано суду копію договору №4953487 від 21 жовтня 2021 року, копію договору факторингу, копію витягу з Реєстру боржників, копію листа про детальний опис дій, вчинених сторонами для укладення договору №4953487 від 21 жовтня 2021 року, копія таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Паспорт споживчого кредиту, копія витягу з електронного документу про успішність операції, з якої вбачається, що ТОВ «ФК «Контрактовий дім» перевів кошти в розмірі 13 800,00 грн згідно договору з ТОВ «Авентус Україна» №087/20-П від 08 липня 2020 року.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вищевказаними доказами факту отримання відповідачем грошових коштів за укладеним кредитним договором та розміру заборгованості, з огляду на наступне.

Надані позивачем документи, ні прямо, ні опосередковано, не підтверджують факт отримання відповідачем ОСОБА_2 від первісного кредитора чи позивача коштів на підставі укладених договорів та наявність у відповідачки заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначено у позові ТОВ «Росвен Інвест Україна».

В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що ОСОБА_1 пройшла ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону чи електронну пошту, які б вона сама зазначила.

Позивачем не надано доказів заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір.

Для укладення електронного кредитного договору необхідно пройти ідентифікацію особи та зробити електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 24 травня 2024 року у справі №545/1750/21.

Крім того, апеляційний суд вважає, що позивач не підтвердив виконання свого обов`язку щодо доведення факту видачі відповідачу коштів, оскільки документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації. Однак таких документів позивач суду не надав.

Колегія суддів враховує, що за змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України).

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України).

Ст. 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

У даному випадку надані ТОВ «Росвен Інвест» розрахунок заборгованості відповідача та лист про детальний опис дій, вчинених сторонами для укладання договору, не є первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а тому не є належними доказами наявності заборгованості.

Ці документи із вказівкою на перерахування коштів позичальниці та із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документами, що створені самим кредитором, тому інформація зазначена в розрахунках, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Апеляційний суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такими доказами можуть бути також квитанції чи платіжні інструкції щодо перерахування кредитних коштів позичальнику на його банківський рахунок.

Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу були перераховані грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем у справі.

Крім того, на підтвердження факту надання ОСОБА_1 кредиту позивачем надано довідку від 18 квітня 2023 року №2547 про успішність операцій, згідно якої, ТОВ «ФК «Контрактовий дім» перевів кошти в розмірі 13800,00 грн згідно договору з ТОВ «Авентус Україна» №087/20-П від 08 липня 2020 року платіж , дата прийняття 21 жовтня 2021 року, номер платіжної карти НОМЕР_1 .

Вказаний документ не містить даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «Авентус Україна» коштів в сумі 13800,00 грн на картковий рахунок, який належить саме ОСОБА_1 .

До позовної заяви не було надано доказів наявності будь-якого відношення до договору №4953487 від 21 жовтня 2021 року ТОВ «ФК «Контрактний дім».

Також в матеріалах справи відсутні докази верифікації банківської картки, на яку, начебто, здійснювалося перерахування коштів за договором.

Первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували переказ коштів ОСОБА_1 за договором №4953487 від 21 жовтня 2021 року позивач не надав.

Враховуючи вище викладене, судова колегія приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджують підписання ОСОБА_1 договору №4953487 від 21 жовтня 2021 року та надання їй кредиту.

При вирішенні спору, суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України, наведених вище вимог закону та фактичних обставин справи, належним чином не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог ТОВ «Росвен Інвест».

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з наведених вище підстав.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Калінін С.К. в апеляційній скарзі просить стягнути з позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3220,80 грн та витрати на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 6500,00 грн та в суді апеляційної інстанції в розмірі 3500,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 представляв в суді першої та апеляційної інстанціях адвокат Калінін С.К. на підставі довіреності від 22 лютого 2024 року.

На підтвердження розміру понесених відповідачем витрат на правову допомогу були надані такі документи: копія договору про надання правничої допомоги №б/н 24 від 12 лютого 2024 року, додаток №1 від 12 лютого 2024 року до Договору про надання правничої допомоги, в якому сторони Договору домовились, що гонорар за надання правової допомоги становить 6000,00 грн, платіжна інструкція №@2PL712335 на суму 6000,00 грн, додаток №2 до Договору про надання правничої допомоги акт виконаних робіт (наданих послуг) від 22 лютого 2024 року на суму 6500,00 грн, копія договору про надання правничої допомоги №б/н 24 від 01 серпня 2024 року, додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги, в якому сторони Договору домовились, що гонорар за надання правової допомоги становить 3500,00 грн, додаток №2 до Договору про надання правничої допомоги акт виконаних робіт (наданих послуг) від 19 серпня 2024 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Від сторони позивача будь-яких заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу не надходило.

За надання правової допомоги в суді першої інстанції відповідач сплатив 6000,00 грн на користь Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» та має ще сплатити 500,00 грн, а за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції відповідачу необхідно сплатити на користь Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» 3500,00 грн.

Враховуючи характер виконаних робіт з надання правової допомоги у зв`язку із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанціях, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи, що справа має невелику складність, а також зважаючи на те, що заяви про зменшення судових витрат від позивача на адресу суду не надходило, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення судових витрат в розмірі 10000,00 грн на користь ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з положень ст. 137, 141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3220,80 грн та витрати на правову допомогу, понесені в суді першої та апеляційної інстанціях у розмірі 10 000 грн (6500 + 3500) всього на загальну суму 13 220,80 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 137, 141, 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізалишити без задоволення.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна»на користь ОСОБА_1 3220 (три тисячі двісті двадцять) гривень 80 копійок судового збору та витрати за надання правничої допомоги в суді першої та апеляційної інстанціях в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, що разом складає 13220 (тринадцять тисяч двісті двадцять) гривень 80 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 .

ТОВ «Росвен Інвест Україна», адреса: 03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, 6, .

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар