ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/1598/24

Провадження № 22-ц/820/552/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 9 грудня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області як орган опіки та піклування (далі Орган опіки та піклування), про позбавлення батьківських прав.

ОСОБА_2 зазначив, що від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем і перебуває на його утриманні. Більше як 9 років у зв`язку з психічним захворюванням дитини ОСОБА_3 відмовилася від дочки, не цікавиться її життям і здоров`ям, не з`являється до місця її навчання. Відповідачка не виявляє уваги та турботи до дитини, не надає їй матеріальної допомоги, не бере участі у вихованні дочки. Відтак ОСОБА_3 фактично усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, а вихованням та утриманням дитини займаються тільки позивач та члени його сім`ї.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 9 грудня 2024 року в позові відмовлено.

Попереджено ОСОБА_3 про необхідність зміни ставлення до виховання малолітньої дочки ОСОБА_4 з покладенням на орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області контролю за виконання нею батьківських обов`язків.

Суд керувався тим, що відсутні належні та допустимі докази про свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків. ОСОБА_2 не довів винну поведінку відповідачки щодо дочки та негативний вплив її на дитину, а тому розрив сімейних відносин матері з дочкою не відповідатиме їх інтересам. Підстави для застосування щодо ОСОБА_3 позбавлення батьківських прав як крайньої міри впливу на особу, яка не виконує батьківські обов`язки, відсутні. Водночас ОСОБА_3 слід попередити про зміну ставлення до виховання дитини.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 починаючи з чотирьохрічного віку дитини та вже на протязі маже десяти років не виконує свої батьківські обов`язки, не приймає участі у вихованні дочки, не виявляє інтересу до її життя і навчання, не дбає про її різносторонній розвиток і стан здоров`я, не реагує на попередження органу опіки та піклування про необхідність зміни ставлення до виховання дитини. Ці обставини підтверджуються належними та допустимими доказами, що давало суду підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не врахував правові позиції касаційного суду, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 і Орган опіки та піклування не подали відзив на апеляційну скаргу.

2. Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно. Крім того, суд неправильно витлумачив норми статті 164 СК України.

У зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 11 червня 2011 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачем у будинку по АДРЕСА_1 . У дитини виявлено захворювання, пов`язане з порушенням темпу психічного розвитку дитини. Малолітня ОСОБА_4 навчається у Воронковецькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів на інклюзивній формі навчання як дитина з особливими освітніми потребами (ІІІ рівень підтримки), характеризується позитивно.

ОСОБА_3 проживає окремо від дитини у квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно з висновком Органу опіки та піклування від 2 травня 2024 року №02-01/437 позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_4 є доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, пункти 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що проживання дитини разом із батьками в сім`ї відповідає якнайкращим її інтересам, оскільки дитина має право на особисте піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Розлучення дитини з батьками може бути обумовлене лише виключними обставинами, в тому числі неправомірною поведінкою батьків, яка призводить до грубого порушення економічних, соціальних і культурних прав дитини, створює загрози для безпечних умов її проживання та розвитку, перешкоджає належному матеріальному забезпеченню дитини.

Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, яка спрямована на захист прав та інтересів дитини, настає при винній поведінці батьків на підставах і у порядку, передбачених законом, та породжує настання невигідних для батьків наслідків, у тому числі втрату права, заснованого на спорідненості з дитиною.

Однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2025 року (справа №147/277/24) виснував, що тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ( стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 листопада 2023 року (справа №1915/2789/2012), у якій зазначено, що при вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Зібрані докази вказують на те, що з 2015 року ОСОБА_3 без поважних причин залишила дитину в батька ОСОБА_2 . З того часу відповідачка не бачила дочку; не приймала жодної участі у вихованні дитини, не виявляла піклування про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя; не забезпечувала необхідного харчування та медичного догляду дочки; не робила спроб спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надавала дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяла засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляла інтересу до її внутрішнього світу; не створювала умов для отримання нею освіти.

При цьому ОСОБА_3 ухилялася від лікування малолітньої дочки ОСОБА_4 , яка страждає на психічне захворювання, внаслідок чого згоду на проведення психіатричного огляду дитини замість матері надавав орган опіки та піклування.

Така винна поведінка ОСОБА_3 свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Крім того, ОСОБА_3 двічі зверталася до суду першої інстанції із заявами про незаперечення щодо позбавлення її батьківських прав відносно дочки, що свідчить про її небажання змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків.

За таких обставин суд першої інстанції помилково не задовільнив позов ОСОБА_2 і попередив ОСОБА_3 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини.

При цьому місцевий суд безпідставно не врахував висновок органу опіки та піклування і думку дитини щодо вирішення спору про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , яке відповідає найкращим інтересам дітей.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_4 .

Позов ОСОБА_2 слід задовольнити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_2 задоволено, то з ОСОБА_3 на користь останнього слід стягнути судовий збір: 1 211 грн 20 коп. за подання позову (3028?0,4), 1 816 грн 80 коп. за подання апеляційної скарги (3028?0,4?150%), - а всього 3 028 грн.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 9 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат між сторонами змінити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , позбавити батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Старокостянтинова, Хмельницької області.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 3 028 гривень судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 червня 2025 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Луговий О.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 52