Справа №549/276/25 Провадження №2/549/231/25
УХВАЛА

18 червня 2025 року суддя Чорнухинського районного суду Полтавської області Крєпкий С.І., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

установив:

13 червня 2025 року до Чорнухинського районного суду Полтавської областінадійшла цивільна справа №549/276/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на підставі рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 29.11.2017 у справі 549/324/16-ц.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 13.06.2025 для розгляду вказаної цивільної справи визначено суддю Крєпкого С.І..

Головуючим у справі суддею Крєпким С.І. заявлено самовідвід з підстав, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 36 ЦПК України, про що подано заяву.

Самовідвід обгрунтовано тим, що позивач у справі ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 - дружини судового розпорядника Чорнухинського районного суду Квача Сергія Миколайовича, з яким, крім робочих, головуючий у справі суддя перебуває у товариських відносинах.

Крім того, ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29.09.2016 у справі №549/324/16-ц заяву відповідача ОСОБА_2 про відвід судді Крєпкого С.І. було задоволено.

Наведені обставини можуть викликати сумнів у неупередженості та безсторонності судді, а також не буде забезпечено відсутність будь-яких сумнівів у сторін у безсторонності суду за суб`єктивним і об`єктивним критеріями.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді.

В силу пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню на підставі статті 8 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено принцип, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід (самовідвід) дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до п.2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, які схвалено Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року №2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви.

Згідно з пунктом 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінюваність суддів, передбачено що при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіра до незалежної судової влади буде підірвано.

Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством.

В силу вимог п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з частою 1 статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до положень ч.ч.1,9 ст.40 ЦПК питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

Згідно з ч.1 ст.41 ЦПК України у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладені обставини заява судді Крєпкого С.І. про самовідвід підлягає задоволенню, а справа - повторному розподілу за програмою автоматизованої системи документообігу.

Керуючись ст.ст.36,39-41 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву про самовідвід судді Крєпкого Сергія Івановича задовольнити.

Справу передати до канцелярії суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу справи.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя С.І.Крєпкий