Справа № 576/1496/25
Провадження № 2-о /576/35/25
УХВАЛА

25 червня 2025 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області

суддя Усенко Л.М.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

заінтересована особа: Виконавчий комітет Глухівської міської ради як орган опіки та піклування

ВСТАНОВИВ:

24.06.2025 до Глухівського міськрайонного суду Сумської області надійшла заява ОСОБА_1 , у якій він просить визнати недієздатним його двоюрідного діда ОСОБА_2 з метою призначення заявника опікуном.

Згідно зі ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина 3 статті 294 ЦПК України передбачає, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Законодавство України не визначає єдиного поняття членів сім`ї та близьких родичів.

Разом із цим Кримінальний процесуальний кодекс України містить досить широке визначення кола близьких родичів відносно інших нормативних актів, а саме: близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Згідно з положеннями ст. 2 Сімейного кодексу України (далі - СК України) цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком, між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Схожий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25 лютого 2025 року у справі № 459/1313/24 (провадження № 61-16430св24).

Для осіб, які можуть виступати заявниками в окремому провадженні правосуб`єктність є спеціальною, оскільки визначається окремою статтею, розміщеною у відповідній главі Розділу IV «Окреме провадження» ЦПК. Узв`язку з цим, хоча особа, яка не входить до кола суб`єктів, зазначених у ч. 3 ст. 296 ЦПК, може подати заяву про визнання фізичної особи недієздатною особою, володіючи загальними цивільною процесуальною правоздатністю (ст. 46 ЦПК) та цивільною процесуальною дієздатністю (ст. 47 ЦПК), однак цивільні процесуальні правовідносини за її участі не можуть виникнути, оскільки вона не має правосуб`єктності заявника по такій категорії справ.

Наведене пов`язане з тим, що її дієздатність, яка є складовою правосуб`єктності, у такій ситуації має «дефектність», обумовлену тим, що вона не відноситься до певної групи осіб, які наділяються правами та обов`язками заявників по таким категоріям справ.

Таким чином, із заявою про визнання недієздатною фізичної особи та призначення опікуна може звернутися вичерпне коло осіб.

Заявник ОСОБА_1 не є близьким родичем ОСОБА_2 , а надані ним докази свідчать про спільне проживання у зв`язку із наданням соціальних послуг з догляду, але не свідчать про наявність взаємних прав та обов`язків як членів однієї сім`ї. Відповідно ОСОБА_1 не має процесуальної дієздатності для звернення до суду із заявою про визнання недієздатним ОСОБА_2 .

Крім цього за вимогами ч. 3 ст. 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними. Заявник обмежився зазначенням про те, що ОСОБА_2 не може орієнтуватись в життєвих ситуаціях та не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таке твердження не свідчить про ні про тривалість психічного розладу, ні про його наявність.

Додані до заяви медичні документи підтверджують інвалідність ОСОБА_2 першої групи по зору, внаслідок чого він потребує постійного стороннього догляду. А діагноз, пов`язаний з розладом особистості та поведінки, на який посилається заявник як на підставу визнання особи недієздатною, встановлений 20.06.2025 за чотири дні до звернення до суду та на цьому етапі не свідчить про хронічний стійкий психічний розлад.

За таких обставин, подана заява підлягає поверненню заявнику.

Враховуючи наведе, керуючись п. 1 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною - повернути заявнику.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складання.

Ухвалу складено та підписано 25 червня 2025 року.

Суддя Л.М. Усенко