Справа № 953/5355/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2025 р.

Київський районний суду міста Харкова у складі судді Вітюка Р.В. розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

подану у межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору міни удаваним,

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить: визнати договір міни, укладений 25.04.2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Жовнір В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1904, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу; перевести на ОСОБА_1 права та обов?язки покупця за договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Жовнір В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1904; стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору.

Суд ухвалою від 06.06.2025 відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду.

17.06.2025 до суду від позивачки надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявниця просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту

на 1/2 частку жилого будинку АДРЕСА_1 , яка відповідно до договору міни № 1904 від 25.04.2025, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір В.В., належить відповідачу 2 - ОСОБА_3 , та заборонити іншим особам вчиняти будь які дії щодо вказаної частки зазначеного будинку.

В обґрунтування вимог такої заяви, зокрема, зазначається, що частина будинку належить їй на праві власності, інша частина будинку належала (відповідачу 1)

ОСОБА_2 . Згодом зявниця дізналася, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір міни, за умовами якого ОСОБА_2 обміняла належну її 1/2 частину спільного із заявницею жилого будинку вартістю 604 505 грн на водонагрівач "Atlantic VM 800325-5-ВС" вартістю 4 500 грн. На думку заявниці відповідачами було приховано за договором міни і фактично укладено договір купівлі продажу, бо доплата за договором складає 99,3%, і що свідчить про ухилення ОСОБА_2 від надання переважного права на купівлю її частки іншим співвласником-позивачем. У зв`язку з чим, заявниця вважає, що існують підстави вважати, що спірне майно може бути відчужене на користь третіх осіб та у разі не вжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У постанові Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 509/2765/19 сформовано висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Пунктами 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 сформовано такі висновки:

- співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії;

- заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу;

- розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам;

- вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів;

- необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

За змістом частини першої, другої статті 150 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 760/5582/20).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17.

Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи судові рішення щодо забезпечення позову у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 сформувала такі висновки:

- як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову (пункт 46);

- ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами (пункт 47);

- оскільки визнання недійсним правочину, який є безпосередньою підставою для зміни власника спірної квартири, так чи інакше вплине на подальший правовий режим цього нерухомого майна, то вибраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленою в цій справі вимогою позову (пункт 53);

- та обставина, що можливе рішення суду про задоволення позову в цій справі не підлягає примусовому виконанню, а може бути виконано шляхом його пред`явлення до державного реєстратора, як уже зазначалося вище, не свідчить про неможливість застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно, яке є предметом оспорюваного договору, якщо невжиття заходів забезпечення позову негативно впливатиме на можливість позивача ефективно захистити (поновити) свої порушені права (пункт 54);

- можливе подальше відчуження відповідачкою спірної квартири об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача з огляду на те, що оспорюваний у цій справі правочин не буде підставою для наступної зміни власника квартири, а тому визнання його недійсним не відновлюватиме порушене право позивача та спонукатиме останнього до ініціювання нових судових спорів (пункт 55).

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову (постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі № 363/504/21).

Суд, розглянувши заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову та матеріали справи, установив, що наразі існує спір щодо визнання договору міни удаваним та переведення прав та обов`язків покупця (за договором між відповідачами було обміняно частину будинку на водонагрівач з доплатою), майно перебуває у власнсоті відповідача 2, який може на власний розсуд ним розпорядитись, предметом позову є немайнова вимога, відповідно наявні обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду (у разі подальшого відчуження майна), з огляду на що дійшов висновку щодо необхідності застосування в цьому випадку заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину будинку АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

При цьому суд вважає, що вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину будинку є співмірними з заявленими позовними вимогами та застосування такого виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав сторін, оскільки не порушує прав особи на володіння та користування майном, в той час як відчуження відповідного майна в подальшому може утруднити виконання рішення, оскільки особа може на власний розсуд розпорядитись таким майном у будь-який момент. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і за результатами вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

Водночас суд вважає вимоги заявника в частині заборони іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаного майна необґрунтованими з огляду на те, що будь-які докази того, що застосований засіб забезпечення (накладення арешту) в повній мірі задовольняє мету заяви - уникнення можливвості подальшого відчуження майна.

З огляд на наведене, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в цій частині.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що з урахуванням предмету та підстав позову, з якими позивач звернувся до суду, мети забезпечення позову, заяву ОСОБА_1 в частині накладення арешту на будинку, яка належить ОСОБА_3 слід задовольнити, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести у майбутньому до порушення прав заявника.

Суд роз`яснює, що відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 2, 149 - 153, 157, 259 - 261, 353 - 355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

У решті заяви відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Боржники: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ; НОМЕР_3 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Направити дану ухвалу всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову (які ідентифіковані судом) для вжиття відповідних заходів.

Копію ухвали направити для виконання до Департаменту реєстрації Харківської міської ради (61003, м. Харків, пл. Павлівська, буд. 4).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (частина перша статті 355 ЦПК України) до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (частина одинадцята статті 153 ЦПК).

Суддя Роман ВІТЮК