Провадження № 4-с/161/62/25
У Х В А Л А

19 червня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Вольської А.А.

представника скаржника Іващука О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Іващука Олега Івановича на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

в с т а н о в и в:

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаною скаргою.

Скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 договору № 227967-CRED від 16.05.2008, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 24,00 % на рік з кінцевим терміном повернення 14.05.2010. У порушення взятих на себе зобов`язань у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 28754,40 доларів США.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2010 у справі № 161/15063/13-ц задоволено позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 28754,40 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.04.2013 складає 229747,62 грн. і 2297,47 грн. судового збору по 1147,74 грн. з кожного.

07.12.2020 старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Марчуком П.О. відкрито виконавче провадження № 63769792 по виконавчому листу № 161/15063/13-ц.

07.04.2025 АТ КБ «Приватбанк» отримало постанову головного державного виконавця Відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління МЮ Горун І.Л. від 28.03.2025 про закінчення виконавчого провадження № 63769792 у зв`язку з тим, що заборгованість розмірі 230896,36 грн., виконавчий збір, витрати виконавчого провадження сплачені у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням 09.04.2025 на ім`я начальника Відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління МЮ було подано скаргу на постанову про закінчення виконавчого провадження.

23.05.2025 банком отримано відповідь про відсутність законних підстав для відновлення виконавчого провадження.

Посилаючись на викладене, просить суд визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління МЮ Горун І.Л., визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління МЮ Горун І.Л. від 28.03.2025 про закінчення виконавчого провадження № 63769792, поновити виконавче провадження № 63769792 по виконавчому листу № 161/15063/13-ц, виданому 07.02.20214 Луцьким міськрайонний судом Волинської області з урахуванням раніше утриманих сум, про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» залишку заборгованості за кредитним договором в сумі 7908,96 доларів США.

Ухвалою судді від 28.05.2025 відкрито провадження за скаргою.

В судовому засіданні представник скаржника подану підтримав та просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання електронного листа. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи та надані суду докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.

Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2010 у справі № 161/15063/13-ц задоволено позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 227967-CRED від 16.05.2008 в сумі 28754,40 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.04.2013 складає 229747,62 грн. і 2297,47 грн. судового збору по 1147,74 грн. з кожного.

Рішення набрало законної сили 10.12.2013.

07.02.2014 видано виконавчий лист про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 227967-CRED від 16.05.2008 в сумі 28754,40 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.04.2013 складає 229747,62 грн. і 2297,47 грн. судового збору по 1147,74 грн. з кожного.

Постановою старшою державного виконавцем Другого відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Марчуком П.О. від 07.12.2020 відкрито виконавче провадження № 63769792 по виконавчому листу № 161/15063/13-ц.

28.03.2025 постановою головного державного виконавця Відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління МЮ Горун І.Л. закінчено виконавче провадження № 63769792 у зв`язку з тим, що заборгованість розмірі 230896,36 грн., виконавчий збір, витрати виконавчого провадження сплачені у повному обсязі.

Не погоджуючись із постановою про закінчення виконавчого провадження № 63769792, 09.04.2025 представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся із скаргою на ім`я начальника Відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління МЮ. Відповіддю № 80545 від 22.05.2025 скаржнику було відмовлено у відновленні виконавчого провадження.

Ст. 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили,обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав, ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах.

Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.447 ЦПК України).

Так, ст. 447-1 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з положеннями ст. 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Положенням ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог ст. 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У ч.3 ст.533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Порядок звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті, визначений у ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» є аналогічним тому, що містився у ст.53 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання. Положення вказаних статей є ідентичними.

Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала висновки щодо особливостей звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті, зокрема висновки щодо застосування положень ст.53 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, у яких вказано, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14 (провадження № 14-134цс18)).

У постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16 (провадження № 14- 446цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Ухвалюючи рішення у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, судом визначена сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню в іноземній валюті.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення солідарно з боржників суми саме в іноземній валюті, а саме 28754,40 доларів США.

Таким чином, у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована сума саме в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а у боржників існує обов`язок виконати зобов`язання саме в іноземній валюті (доларах США), а не у національній валюті України - гривні.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України «Про виконавче провадження» органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам. Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» регулює саме питання звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті. Так, відповідно до ч. 3, 5 вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця. Витрати у зв`язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» прямо передбачає дії виконавця в разі стягнення боргу, що обліковується в іноземній валюті.

Вказані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» при стягненні боргу за виконавчим листом, головним державним виконавцем Відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління МЮ Горун І.Л. у виконавчому провадженні № 63769792 виконані не були, відтак постанова про закінчення виконавчого провадження винесена незаконно та підлягає скасуванню.

Суд позбавлений можливості провести розрахунок суми залишку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 227967-CRED від 16.05.2008 перед АТ КБ «Приватбанк», оскільки суду не надано похідних даних для проведення відповідного розрахунку, а також підтверджуючих документів про дату та суми проведення погашення ОСОБА_1 заборгованості

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що дії головного державного виконавця Відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління МЮ Горун І.Л. не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а відтак є неправомірними у зв`язку з чим постанова про закінчення виконавчого провадження № 63769792 від 28.03.2025підлягає до скасування, а скарга до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

п о с т а н о в и в:

Скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Іващука Олега Івановича на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Горун Ірини Леонідівни щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 63769792 від 28 березня 2025 року.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Горун Ірини Леонідівни про закінчення виконавчого провадження № 63769792 від 28 березня 2025 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду небула вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта