ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/4395/24
номер провадження 6/695/9/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд, Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю:

секретаря Оніщенко Н.В.,

представника заявника адвоката Пилипенка Р.Б.,

представника стягувачів адвоката Стадника П.В.,

приватного виконавця Плесюка О.С.,

розглядаючи у відритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника боржника ОСОБА_1 адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича про визнання виконавчого листа місцевого суду № 1-49/2011 від 02.08.2012 року про стягнення боргу із ОСОБА_1 таким, що не підлягає примусовому виконанню,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024р. представник ОСОБА_1 , адвокат Пилипенко Р.Б. звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа у справі №1-49/2011 від 02.08.2012р. таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначає, що вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.08.2012р. у справі №1-49/2011 ОСОБА_1 визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Вказаним вироком суду було задоволено цивільний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди та стягнуто на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 629 896,15 грн., а на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 293 308,30 грн.

На підставі вказаного вироку суду, з метою погашення суми коштів Відділом ДВС Голосіївського районного управління юстиції було відкрито виконавчі провадження №34156329, та №34156485.

Заявник зазначає, що стягнення присуджених грошових коштів з ОСОБА_1 здійснювалося комбіновано: як шляхом примусового стягнення із її заробітної плати, так і шляхом добровільної сплати коштів на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3

04.05.2018р. заступником начальника Голосіївського районного відділу ДВС м. Київ прийнято постанови у ВП №34156329 та №34156485 про повернення виконавчого листа у справі №1-49/2011 стягувачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

Однак ОСОБА_4 продовжувала у добровільному порядку відраховувати 50% розміру її заробітної плати на відомий їй рахунок ОСОБА_2 та погашати кошти за виконавчим листом у справі №1-49/2011.

04 травня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. відкрито виконавчі провадження № АСВП: 56328570 (стягувач ОСОБА_2 ) та № АСВП: 56328775 (стягувач ОСОБА_3 ) щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №1-49/2011 про стягнення зазначеної суми коштів з ОСОБА_1 ..

Заявник наполягає, що приватний виконавець Плесюк О.С. з моменту відкриття виконавчого провадження не провів взаєморозрахунків із стягувачами щодо фактично отриманих останніми грошових коштів, а також не вирішив питання щодо закінчення виконавчого провадження № АСВП: 56328570 (стягувач ОСОБА_2 ), хоча за підрахунком скаржника сума коштів, яка вказана у даному виконавчому листі боржником сплачена повністю.

Крім того, боржником на рахунок приватного виконавця Плесюка О.С. були несені кошти з метою перерахування коштів стягувачу в рамках виконавчого провадження №56328775, а також сплачено всі види винагород приватному виконавцю.

Таким чином заявник стверджує, що ОСОБА_1 сплачена уся сума коштів за виконавчим листом №1-49/2011 у виконавчому провадженні №56328775 (стягувач ОСОБА_3 ).

Однак приватний виконавець не здійснив жодних дій з метою з`ясування дійсної суми заборгованості та в порушення вимог чинного законодавства не закінчив вказані виконавчі провадження.

За цих підстав, керуючись ч. 2 ст. 432 ЦПК України, представник ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про визнання виконавчих листів у справі №1-49/2011 такими, що не підлягають виконанню.

У січні 2025р. до суду надійшла заява представника ОСОБА_3 , адвоката Стадника П.В. про закриття провадження по даній справі. Вказана заява мотивована тим, що виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 коштів видані на виконання вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.03.2011р., справа №1-49/2011. Клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченого статтями 318-380 цього Кодексу, що передбачено ч. 3 ст. 539 КПК України. Таким чином, питання, які виникають під час виконання вироку у потерплого, цивільного позивача, цивільного відповідача та інших осіб, що стосується цивільного розгляду розглядається за правилами КПК України, а тому вказана заява про визнання виконавчого листа місцевого суду № 1-49/2011 від 02.08.2012 року про стягнення боргу із ОСОБА_1 таким, що не підлягає примусовому виконанню, яка подана в поряду ЦПК України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та провадження по її розгляду необхідно закрити.

Представник заявника надав заперечення проти клопотання про закриття провадження по справі, у якому вказував, що зазначеним вироком суду від 03.03.2011р. у справі №1-49/2011 з ОСОБА_1 стягнуто кошти на користь позивачів у відповідності до договору про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від 23.11.2010р.. Тобто вказаним вироком суду було передбачено стягнення періодичних платежів з ОСОБА_1 на користь потерпілих у кримінальному провадженні. Розділом VІІІ чинного КПК України, зокрема ст. 534 КПК України не врегульовано жодного процесуального питання щодо виконання мирової угоди, яку було укладено на стадії судового розгляду кримінального провадження при вирішенні цивільного позову. Натомість такі питання врегульовано саме нормами ЦПК України. Крім того вказував, що в рамках примусового виконання вказаних вище виконавчих листів вже розглядався цивільний спір щодо звернення стягнення на майно, належне боржнику ОСОБА_5 та постановою Черкаського апеляційного суду від 29.08.2019р. у справі №695/2745/18 було задоволено апеляційну скаргу приватного виконавця Плесюка О.С. та скасовано ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.03.2019р. про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що ч. 1 ст. 537 КПК України не передбачає вирішення питання під час виконання вироків про звернення стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншими особами. Вказана обставина свідчить, що аналогічним чином слід вирішувати і питання про визнання виконавчих листів №1-49/2011 такими, що не підлягають виконанню. Крім того, скаржник посилався на висновки Великої Палати Верховного суду від 14.03.2018 у справі №660/612/16-ц, відповідно до яких якщо скарга подається на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судового рішення, ухваленого за правилами господарського судочинства, таку скаргу відповідно розглядає господарський суд. аналогічно, якщо заява боржника подається у справі щодо виконання приватним виконавцем виконавчих листів виданих за наслідками невиконання мирової угоди про відшкодування шкоди, то таку заяву розглядає відповідний місцевий суд, який затверджував мирову угоду, за правилами цивільного судочинства.

У судовому засіданні представник заявника, адвокат Пилипенко Р.Б. наполягав на задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з підстав, які вказані у заяві, проти закриття провадження у справі заперечував, посилаючись на обставини, що викладені в запереченні про закриття провадження у справі.

Представник стягувачів, адвокат Стадник П.В. у судовому засіданні наполягав на закритті провадження у справі, оскільки заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню подана в раках цивільного процесуального законодавства, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Приватний виконавець Плесюк О.С. в судовому засіданні вирішення питання закриття провадження по справі поклав на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників стягувачів та боржника, приватного виконавця, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини п`ятої статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У пункті 14 частини першої статті 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з частиною першою статті 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотанням про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи інтересів.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається:

до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу;

до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу (частина третя статті 539 КПК України).

Системний аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що повноважним судом, який має розглядати питання, які пов`язані з примусоловим виконанням вказаного вироку, в тому числі питання, що стосуються визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є відповідний суд з розгляду кримінальних проваджень, який розглядає таке питання у порядку виконання судового рішення - вироку суду, та у разі неврегулювання того чи іншого процесуального питання правилами КПК України, субсидіарно застосовує правила ЦПК України.

Тобто, така заява має подаватися саме в рамках норм кримінально-процесуального законодавства, а у випадках, коли такі питання не врегульовані нормами чинного КПК України, застосовуються за аналогією норми ЦПК України на що вказував Верховний Суд у своїй постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 232/1378/12.

Враховуючи, що питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню суду вирішується у порядку, встановленому КПК України, заява представника ОСОБА_1 у справі №695/4395/24 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За наведених обставин провадження по справі слід закрити.

Враховуючи викладене, керуючись п.1 ч.1ст. 255 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника стягувачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Стадника Павла Вікторовича про закриття провадження у справі №695/4395/24 за заявою представника боржника ОСОБА_1 адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича про визнання виконавчого листа місцевого суду №1-49/2011 від 02.08.2012 року про стягнення боргу із ОСОБА_1 таким, що не підлягає примусовому виконанню, задовольнити.

Провадження у справі за заявою представника боржника ОСОБА_1 адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича про визнання виконавчого листа місцевого суду № 1-49/2011 від 02.08.2012 року про стягнення боргу із ОСОБА_1 таким, що не підлягає примусовому виконанню закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15 днів з часу виготовлення повного тексту.

Повний текст ухвали виготовлено 17.06.2025 року.

Суддя Середа Л.В.