ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2561/24 Номер провадження 22-ц/814/2012/25Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

розглянувши в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край»

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 березня 2025 року, ухвалене суддею Максименко Л.В., повний текст рішення складений дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати), -

В С Т А Н О В И В:

08.07.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Рой І.В. звернулася до суду з позовом до ТОВ «Агро-Край», в якому просила суд стягнути з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельними ділянками (кадастровий номер :00:003:0033, кадастровий номер :00:003:0034) за 2023 у загальному розмірі 11 554,66 грн; судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Край» були укладені договори оренди земельних ділянок від 16.11.2015 (з урахуванням додаткових угод до договорів оренди), відповідно до яких орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,1676 га (рілля) кожна, кадастрові номери: :00:003:0033, :00:003:0034, які знаходяться на території Великобудищанської (до об`єднання Книшівської) сільської ради Миргородського (до об`єднання Гадяцького) району Полтавської області. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення належать позивачу на підставі державних актів на право приватної власності. За умовами договорів оренди землі, з урахуванням додаткових угод, вони укладені на 7 років. Земельні ділянки передаються в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, строк дії договорів - до 16.11.2023. Відповідно до п.5 договору оренди землі з врахуванням додаткових угод нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0033 становить 68 217,08 грн. Відповідно до п.5 договору оренди землі з врахуванням додаткових угод нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0034 становить 68 217,08 грн. Відповідно до додаткових угод №б/н від 23.03.2018 до договорів оренди землі з 01.01.2018 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 10% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки за рік оренди. Відповідно до п.10 договорів оренди землі обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Підпунктом 28 договорів оренди землі передбачено, що орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату. У порушення строку та обов`язку, передбачених договорами оренди землі, відповідач не здійснив внесення на користь позивача суми орендної плати за 2023 за дві земельні ділянки. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за користування земельними ділянками кадастрові номери: :00:003:0033 та :00:003:0034, за 2023 складає 11 554,66 грн. Також вказує, що попередній розрахунок судових витрат позивача у справі складається зі сплати судового збору та витрати за надання правничої допомоги у розмірі 7 000 грн.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів - задоволено.

Стягнуто до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою (кадастровий номер :00:003:0033, кадастровий номер :00:003:0034) за 2023 у сумі 11 554,66 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 7 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ТОВ «Агро-край» має заборгованість перед ОСОБА_1 в сумі 11 554,66 грн за 2023, яку не виплачує без поважних причин, тому позов в цій частині підлягає задоволенню на вказану суму. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку по оплаті орендної плати та про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості та інших виплат, передбачених чинним законодавством. Суд першої інстанції визнав, що сума витрат на професійну правничу допомогу, заявлена позивачем, є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та, враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, підстав для відмови у стягненні з відповідача цих витрат у суду немає.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Агро-Край», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши її до розміру 3 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, враховуючи, обсяг наданих послуг, заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (позов малої складності). Дана справа не потребує великої правової кваліфікації щодо даного предмету спору, більше того, суд має можливість надати відповідну правову оцінку з метою захисту прав та інтересів позивача навіть за відсутності представника адвоката в даній справі, тому відповідач вважає, що розмір адвокатських витрат в сумі 7 000 грн не є співрозмірним наданому об`єму адвокатських послуг. Сама по собі позовна заява та надані документи представником позивача мають суперечливий зміст, заявлено до стягнення суму боргу, яка відповідно до умов договору має менший розмір, докази, що підтверджують заборгованість, надано не повною мірою, у справі є підстави для відмови у позові. Гадяцьким районним судом Полтавської області взагалі вкотре не взято до уваги викладені у відзиві доводи відповідача про завищений розмір адвокатських послуг, зважаючи на складність справи. Дана категорія справ не потребує великих ресурсів для підготовку позовних матеріалів, а тому сума в 7 000 грн є значно завищеною. З огляду на зазначене, просить зменшити судові витрати на правничу допомогу адвоката до розміру 3 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Рой І.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Таким чином, предметом даного апеляційного перегляду є законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок площами по 2,170 га, розташованих на території Книшівської сільської ради (а.с. 15-24).

16.11.2015 між ОСОБА_1 та СТОВ «Калина» укладено договори оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,170 га, кадастровий номер :00:003:0033 та площею 2,170 га з кадастровим номером :00:003:0034, які розташовані на території Книшівської сільської ради. Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 17-24, 25-28, 31-33).

Згідно п. 8 договорів оренди землі, договори укладено на 7 років. Земельні ділянки передані в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до додаткових угод №б/н від 23.03.2018 до договорів оренди землі від 16.11.2015, зі згоди орендодавця орендар передав, а новий орендар прийняв на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені в договорах оренди, де новий орендар - ТОВ «Агро-Край», орендну плату вносить в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 6 821,71 грн за рік оренди (а.с. 30, 35).

Згідно довідки-розрахунку по орендній платі за землю, виданої ТОВ «Агро-Край», заборгованість по орендній платі за 2023 перед ОСОБА_1 за дві земельні ділянки становить загалом 11 554,66 грн (а.с. 75-76).

Також підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь судових витрат, які складаються зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні питання розподілу судових витрат.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові від 15.06.2021 у справі №159/5837/19 провадження №61-10459св20 Верховним судом наведено правовий висновок про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другоїстатті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.01.2021 у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020 у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03.02.2021 у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17.02.2021 у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн, виходячи з наступного.

Предметом апеляційного перегляду є рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 березня 2025 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про стягнення з ТОВ «Агро-Край» витрат на правову допомогу у розмірі 7 000 грн, виходячи з наступного.

Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4, 6, 9 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як встановлено ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України вбачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.01.2021 при розгляді справи №925/1137/19.

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц наведено, що із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Рой І.В. на підставі договору про надання адвокатських послуг №б/н від 06.04.2024, сторони погодили наступне: клієнт протягом 30 робочих днів з моменту винесення рішення по справі здійснює оплату вартості послуг з надання правової допомоги у розмірі 7 000,00 грн (а.с. 43-44).

27.06.2024 клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Рой І.В. складено акт виконаних робіт №1 до договору про надання правової допомоги №б/н від 06.06.2024, за змістом якого до переліку наданих юридичних послуг виконавцем віднесено: 1) консультацію (06.06.2024) 1000,00 грн; складання та подання адвокатського запису до ТОВ «Агро-Край» - 1000,00 грн, 3) складання та подання позовної заяви 4 000,00 грн; 4) складання та подання клопотання про витребування доказів 1000,00 грн, всього до сплати 7 000,00 грн (а.с. 45 зворот).

30.07.2024 ТОВ «Агро-Край» подано до суду відзив на позовну заяву з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, за змістом якого, серед іншого зазначено, що обсяг наданих адвокатом послуг є завищеним, оскільки справа є малозначною та такою, що не потребує великої правової кваліфікації (а.с. 55-57).

При ухваленні рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив із того, що сума витрат на професійну правничу допомогу, заявлена позивачем, є співмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності та розумності їх розміру.

Крім того, суд першої інстанції наведені норми процесуального права та позицію Верховного Суду застосував неправильно, залишивши без належного реагування доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву про те, що витрати на адвоката є завищеними та такими, що не відповідають критеріям складності справи.

Між тим, апеляційний суд у складі колегії суддів, враховуючи, що хоча умови оплати адвокатських послуг є договірними та погодженими на загальну суму 7 000 грн, застосуванню підлягає позиція Великої Палати Верховного Суду, сформована у справі №904/4507/18 від 12.05.2020, за змістом якої такі зобов`язання не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Тому, з огляду на малозначність спору та сформовану сталу судову позицію щодо вирішення заявлених позовних вимог орендодавців до ТОВ «Агро-Край» про стягнення орендної плати (у даній справі про стягнення всього у розмірі 11 554,66 грн), колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що ухвалений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу 7 000 грн є надмірним, а отже підлягає зменшенню до розміру 3 000 грн, що відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Доводи представника позивача, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу, ґрунтуються на загальному цитуванні норм процесуального закону та нерелевантній практиці Верховного Суду по відношенню до спірних правовідносин. Натомість, фінансова спроможність ТОВ «Агро-Край» сплатити 7 000 грн правничих витрат не спростовує висновки суду апеляційної інстанції щодо їх неспівмірності зі складністю справи та ціною позову тоді, як відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині слід змінити, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, ухвалених до стягнення із ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 , з розміру 7 000 грн до розміру 3 000 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалося.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» задовольнити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 березня 2025 року змінити в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн, зменшити їх до розміру 3 000 грн.

В іншій частині рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 березня 2025 року не оскаржувалося та не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов