Справа № 1309/9120/12 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/3559/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції Семен І.Р., представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції - Мельника Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2024 року та окрему ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2024 року та апеляційною скаргою Державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові ЗМУМЮ Мельника Юрія Романовича на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із скаргою на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 .

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року ухвалено: позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання задовольнити; зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка. Вказане судове рішення знаходилося на виконанні у різних виконавчих службах м. Львова. У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» (заява № 12962/19) Європейський суд з прав людини зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Також, 08 березня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339 св 22) ухвалив зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком. Скаржник зазначав, що суб`єкти оскарження ігнорують вищевказані судові рішення. Так 16 та 18 жовтня 2024 року державний виконавець Мельник Ю.Р. жодних заходів примусового виконання рішення № 1309/9120/12 в межах ВП № 70201785 згідно Виконавчого листа, - не вчиняв, а в свою чергу Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції не розробило стратегію виконання рішення, згідно постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року, у справі № 1309/9120/12.

В зв`язку з наведеним, просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 04 листопада 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнано бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 неправомірною.

Зобов`язано державного виконавця Мельника Юрія Романовича усунути порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12.

Визнано бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління Бабини Юлії Василівни у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 неправомірною.

Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі Начальника Управління Бабини Юлії Василівни усунути порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 та вжити заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.

В решті вимог скарги відмовлено.

Окремою ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 04 листопада 2024 року звернуто увагу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на необхідність обов`язкового виконання постанови Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 березня 2023 року в справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339св22) в частині вжиття заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком.

Ухвалу суду та окрему ухвалу суду оскаржили Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові ЗМУМЮ Мельник Юрій Романович.

В своїй апеляційній скарзі на ухвалу суду та окрему ухвалу суду Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції зазначають, що оскаржувані ухвали прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Зокрема покликається на те, що на адресу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не надходила ухвала Залізничного районного суду м. Львова про відкриття провадження у даній справі та судові повістки про розгляд даної справи, також дане провадження не відображалося в електронному кабінеті Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Отже, розгляд справи відбувався з порушенням норм процесуального права, без відома та належного повідомлення Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

Звертають увагу суду, на те що ОСОБА_1 у 2024 році неодноразово звертався

до суду із аналогічними за змістом скаргами, які були повернуті йому та у відкритті провадження у яких Залізничний районний суд м. Львова неодноразово відмовляв, оскільки встановлено, що такі скарги містять аналогічні вимоги як і скарги, що перебувають у провадженні іншого судді, а тому на підставі п. 6 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, такі скарги суд вважав неподаними та їх було повернуто ОСОБА_1 . Враховуючи, що оскаржувана ухвала Залізничного районного суду м. Львова від 04.11.2024 прийнята з тих самих підстав та з того самого предмету спору щодо яких була прийнята ухвала та окрема ухвала Залізничного районного суду м. Львова від 21.06.2024, даний факт слугує підставою для закриття провадження у справі.

Також покликається на те, що згідно з Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України затверджено наказом Міністерства юстиції України 23 червня 2011 року № 1707/5, виконання судових рішень та контроль за виконанням судових рішень підрозділами державної виконавчої служби не належить до повноважень начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Звертають увагу суду, що в прийнятій ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2024 не зазначено та не конкретизовано на підставі яких саме норм законодавства визнано бездіяльність начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Крім того, вважає, що при розгляді даної скарги ОСОБА_1 судом не враховано приписи ст. 451 ЦПК України, внаслідок чого, відбулося порушенням норм цивільного законодавства, оскільки, скарга сторони виконавчого провадження розглядається лише в межах рішення, дій або бездіяльності, саме державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби. Отже, начальник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не є стороною виконавчого провадження, та не являється суб`єктом який здійснює контроль за діяльністю державних виконавців, як наслідок не може бути стороною при розгляді даної скарги.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2024 та окрему ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2024 у справі

№1309/9120/12, постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги

ОСОБА_1 .

В своїй апеляційній скарзі на ухвалу суду Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові ЗМУМЮ Мельник Юрій Романович зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Вважає, що ним дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження» при примусовому виконанні рішення суду згідно ст. 64-1 Закону. При визнанні бездіяльності державного виконавця щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки та піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології Львівський суд не врахував, що згідно норм Законодавства інших механізмів, аніж скерування вимог та постанов у державного виконавця немає, внесення змін до Трудового кодексу та укладення договорів з закладами охорони здоров`я для забезпечення виконання рішення не входить до компетенції державного виконавця.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2024 у справі №1309/9120/12, постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

В судове засідання призначене на 21 травня 2025 року ОСОБА_1 не з`явився, від нього 20.05.2025 року надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Згідно з ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції Семен І.Р. та представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції - Мельника Ю.Р. на підтримання апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвали суду першої інстанції не відповідають зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, а також постановляючи окрему ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що державні виконавці Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ не надали суду будь-яких доказів, що ними були вчинені всі, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року, зокрема, в частині виконання вимог частини четвертої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Крім цього, представник Західного міжрегіонального управління МЮ не надала суду доказів того, що на виконання постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року вказаним суб`єктом оскарження були вжиті хоча б будь-які заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.

Постановою ВП № 64347922 від 02 лютого 2021 року старшим державним виконавцем Личаківського ВДВС у м. Львові відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1309/9120/12.

Постановою виконуючого обов`язки заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 10 лютого 2021 року № 3 та постановою від 16 лютого 2021 року державного виконавця Личаківського ВДВС у м. Львові ВП № 64347922 передано на виконання до Сихівського ВДВС у м. Львові.

З 03 листопада 2022 року вищевказаний виконавчий лист № 1309/9120/12 перебуває на виконані у Шевченківському ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ, що підтверджується постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМРУМЮ Мельника Ю.Р. (виконавче провадження № 70201785).

Таким чином, на примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває ВП № 70201785 з виконання виконавчого листа № 1309/9120/12 про контакт батька з дитиною.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Адекватність вжитих заходів має оцінюватись оперативністю їхнього виконання, оскільки плин часу може мати непоправні наслідки для відносин між дитиною та тим із батьків, хто з нею не проживає; не можна виключати застосування санкцій у випадку неправомірної поведінки того з батьків, з яким проживають діти (див. рішення у справах «Пріцция проти Угорщини», заява № 20255/12, пункти 36 та 37, від 11 червня 2013 року, з подальшими посиланнями; а також «Феррарі проти Румунії», заява № 1714/10, пункт 49, від 28 квітня 2015 року).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відтак, гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Звертаючись із скаргою на дії державного виконавця у даному провадженні ОСОБА_1 , як стягувач у виконавчому провадженні, свої доводи фактично зводить до того, що судові рішення у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339 св 22) про контакт дитини з батьком, ігноруються, заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання такого не розроблені. Звертає увагу на тривалість розгляду справ та кількість поданих заяв відповідних суб`єктам та скарг на їх дії та бездіяльність.

Згідно із ст.64-І Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною у порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному ч.1ст.75 цього Закону. У постанові зазначається вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником, виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Аналізуючи ч. 1 ст.64-І Закону України «Про виконавче провадження» обов`язок боржника виконати рішення, а обов`язок державного виконавця проконтролювати та засвідчити таке виконання в межах рішення суду, а у разі невиконання - вчинити дії, передбачені цією статтею Закону.

Державним виконавцем в межах ВП №70201785 неодноразово призначалась перевірка у час та місці, визначених судовим рішенням, про що свідчать матеріали виконавчого провадження та акти державного виконавця.

З матеріалів виконавчого провадження також встановлено, що 21.11.2022 року за невиконання рішення суду без поважних причин на боржника ОСОБА_2 накладено штраф на користь держави в розмірі 1700 грн., а постановою 28.11.2022 року за невиконання рішення суду без поважних причин на боржника ОСОБА_2 , накладено штраф в розмірі 340 грн. на користь держави.

Крім того, 13.12.2022 року державним виконавцем скеровано подання (повідомлення) про внесення даних до ЄРДР стосовно боржника ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ст.382 КК України та 30.05.2023 року винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Також 30.05.2023 року державним виконавцем винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Однак остання скасована ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 02.08.2023 року.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що державний виконавець Мельник Ю.Р., проводячи примусове виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20.02.2013 року вживав всіх передбачених Законом «Про виконавче провадження» дій, які не знайшли свого ефективного результату для наведення контакту дитини з батьком.

Щодо визнано неправомірною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління Бабини Юлії Василівни у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а також щодо невжиття ніяких заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання зазначеного вище рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини, слід вказати наступне.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Основні завдання міжрегіонального управління визначені в п. 3 Положення про міжрегіональне управління МЮ України, затверджене наказом МЮ України 23 червня 2011 року № 1707/5 (в редакції наказу МЮ України від 20 вересня 2022 року № 3959/5) та зареєстрованим в МЮ України 23 червня 2011 року за № 759/19497 (далі по тексту Положення), одним з яких є реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства, у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної

реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації

юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та

фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації статутів територіальних громад сіл,

селищ, міст; забезпечення реалізації державної політики у сферах організації

примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Повноваження начальника міжрегіонального управління визначені в п. 10

Положення, відповідно до якого начальник міжрегіонального управління.

Відповідно до п. 1, ч. 1, ст. 8 Закону України «Про державну службу», державний службовець зобов`язаний дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державні виконавці, в тому числі, Шевченківського ВДВС у м.Львові ЗМРУ МЮ України під час здійснення професійної діяльності є незалежними, контроль за діяльністю державних виконавців здійснюється органами примусового виконання рішень, у відповідності до ст..5,12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У відповідності до ч.1ст.5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежним, керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» контроль за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби здійснюють органи примусового виконання рішень, визначених у статті 6 цього Закону, в порядку, встановленому МЮ України.

Відповідно до ст.6 зазначеного вище Закону систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені МЮ України в установленому законодавством порядку.

Пунктом 1,2 Розділу XII «Порядку проведення перевірки законності виконавчого

провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої

Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція),

передбачено, що перевіряти законність виконавчого провадження мають

право: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України -

виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі

примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділах примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень, відділах державної виконавчої служби; начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче

провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані;

начальник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що

перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку

законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про відділ державної виконавчої служби

міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом

Міністерства юстиції України 20.04.2016 № 1183/5 (далі Типове положення), відділ

державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції

України (далі - Відділ) є органом державної виконавчої служби, який входить до

системи органів Міністерства юстиції України, є структурним підрозділом та підпорядковується міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України (далі -міжрегіональне управління юстиції) через відповідні управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - Управління).

Окрім цього, у відповідності до підпункту 3 пункту 9 Типового положення начальник

Відділу здійснює контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями.

Враховуючи вищенаведене, державний виконавець Шевченківського відділу

державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління

Міністерства юстиції під час здійснення професійної діяльності є незалежним, контроль за діяльністю державних виконавців здійснюється органами примусового виконання рішень, у відповідності до ст. 5, 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Здійснювати контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями має право начальник Відділу відповідно до Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 20.04.2016 № 1183/5.

До повноважень начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не входить виконання судових рішень та контроль за виконанням судових рішень підрозділами державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Щодо оскарження окремої ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2024 року, то слід вказати наступне.

Згідно статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Скаржник ОСОБА_1 , звертаючись в суд із скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання рішень, посилався на рішення ЄСПЛ від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» та рішення Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339св22), яким зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком.

Верховний Суд у мотивувальній частині вищезазначеної постанови зазначив, що «суди при розгляді скарги встановили, а учасники виконавчого провадження не заперечували, що для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, органи державної влади ( в тому числі і Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції) не ініціювали механізми заохочення співпраці батьків, а також не вживали заходів щодо розробки комплексної стратегії виконання судового рішення, у тому числі, з метою цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявила ознаки відчуження одного з батьків».

Відповідно до практики ЄСПЛ перевага завжди надається добровільному виконанню рішень про контакт одного з батьків із дитиною. Позитивне зобов`язання держави у цій сфері полягає у вжитті достатніх заходів для виконання рішення про побачення з дитиною, а також у сприянні добровільному виконанню рішення (наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання судових рішень, у тому числі цільової підтримки дитини) та шляхом застосування пропорційних примусових заходів у необхідних випадках.

В Окремій Ухвалі Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12, провадження № 61-4339св22 Верховний Суд прописав, що Національні органи державної влади не запровадили механізми залучення батьків, органів у справах дітей, адвокатів, виконавців до співпраці з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, зокрема, розуміння того, що інтересам дитини відповідає участь у її вихованні обох з батьків.

Також не визначено компетенції органів опіки та піклування на стадії виконання судового рішення після залучення виконавцем їх представників. Не розглянуті питання достатності й чіткості визначення повноважень державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення про контакт одного з батьків з дитиною.

Колегія суддів Верховного Суду при цьому виходила з того, що у надскладний сучасний період, коли захист інтересів дитини має знаходитися в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість, захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи, дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

У зв`язку з цим, Верховний Суд в Окремій Ухвалі від 08.03.2023 ухвалив звернути увагу Кабінету Міністрів України на необхідність удосконалення нормативно-правових актів з метою усунення наведених у цій ухвалі недоліків на стадії примусового виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною, забезпечення реального виконання рішень судів у справах щодо участі батьків та спілкуванні з неповнолітніми дітьми та усунення перешкод у цьому, у тому числі, цільової підтримки дітей, які проявляють ознаки відчуження одного з батьків.

Постановляючи окрему ухвалу від 04.11.2024 року суд першої інстанції зобов`язав ЗМРУ МЮ звернути необхідність обов`язкового виконання постанови Верховного суду від 08 березня 2023 року у справі №1309/9120/12 (провадження № 61-4339св22) в частині вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у зазначеній справі про контакт дитини з батьком.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що постановою Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року, яка набрала законної сили після відмови Верховним Судом у відкритті касаційного провадження від 18 листопада 2024 року у справі № 1309/9120/12, провадження № 61-14377ск24, визнано бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м.Львові ЗМРУ МЮ (м.Львів) Мельника Ю.Р. щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології, розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконання рішення суду у ВП № 70201785 та виконання судового рішення в межах ВП № 70201785 у розумні строки в цілому та зобов`язати державного виконавця Мельника Ю.Р. усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № 70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Беручи до уваги те, що Верховний Суд у постанові від 08 березня 2023 року зобов`язував Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком, Окрема Ухвала з приводу удосконалення нормативно-правових актів з метою виконання рішення у зазначеній справі про контакт дитини з одним із батьків доручена Кабінету Міністрів, у інших провадженнях з приводу цього ж питання є рішення, які вступили у законну силу та рішення, постановлені судами першої інстанції та оскаржені в апеляційну інстанції з приводу невиконання попередніх рішень, що набрали законної сили, колегія суддів вважає, що оскаржувана Ухвала та Окрема Ухвала Залізничного районного суду м.Львова від 04 листопада 2024 року підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 п.п.3,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційні скарги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові ЗМУМЮ Мельника Юрія Романовича задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 04 листопада 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 відмовити.

Окрему ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 04 листопада 2024 року скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16.06.2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.