Провадження №6/369/164/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Осіпова В.І.

за участі

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року до суду надійшла ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що 13 грудня 2019 року судом виданий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , 2007 року народження. Даний наказ пред`явлений до примусового виконання (постанова про відкриття від 23 березня 2020 року, ВП61356506). Згодом між ним та ОСОБА_4 укладено договір про сплату аліментів на дитину і стягувачка мала відмовитись від примусового виконання. Але натомість, ОСОБА_4 подала заяву про повернення виконавчого документу, вказавши, що аліменти сплачувались вчасно та в повному обсязі.

Вказав, що батьки дитини можуть домовитись про сплату аліментів, уклавши відповідний договір. А у разі невиконання такого договору, заборгованість стягується на підставі виконавчого напису нотаріуса. Але обов`язок по сплаті аліментів за договором він також виконував, надаючи кошти своєму дядькові ОСОБА_5 , які останній перерахував на рахунок ОСОБА_4 та дитини.

Але у 2024 році ОСОБА_4 звернулась до державного виконавця знову щодо примусового стягнення судового наказу про стягнення з нього аліментів. І виконавцем нарахована заборгованість без урахування сплачених коштів впродовж 2019-2024 років. Крім того, на даний час з нього може бути здійснено подвійне стягнення аліментів: і по договору, і по наказу.

Просив суд визнати судовий наказ Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини (справа 369/14185/19) таким, що не підлягає виконанню.

10 лютого 2025 року до суду надійшов відзив на заяву. Не погоджуючись з доводами заяви, ОСОБА_2 вказала, що через не сплату аліментів, вона у 2020 році звернулась до державного виконавця щодо примусового виконання судового наказу (ВП61356506). У подальшому дійсно був укладений договір про сплату аліментів. Але і договір боржник не виконував в добровільному порядку, тобто немає виконання обов`язку поза межами виконавчого провадження. Тому відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Просила відмовити у задоволенні заяви.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 подану заяву підтримав, просив задоволити.

У судове засідання ОСОБА_6 та її представник не з`явились. Представник заявника подала заяву про відкладення через хворобу. Разом з тим, суд враховує, що ними подано суду відзив на заяву, в якій проти доводів заяви заперечували та просили суд відмовити в задоволенні заяви та залишити судовий наказ чинним. Тому їх неявка не є перешкодою для вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

При розгляді справи встановлено, що 13 грудня 2019 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/14185/19 видано наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини, ОСОБА_7 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Желевською О.О. 23 березня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61356506 з примусового виконання судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/14185/19 від 13 грудня 2019 року.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП № 61356506 від 16 серпня 2024 року, складеного старшим державним виконавцем Ярославом ВЕРГЕЛІСОМ, станом на 01 серпня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з листопада 2019 року по липень 2024 року становить 287 091,00 грн.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду справ в порядку наказаного провадження регламентовано в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

Згідно вимог частин першої, другої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частини восьмої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Судовий наказ сторонами не переглядався у встановленому законом порядку, відомості про закриття виконавчого провадження або повернення виконавчого документу за заявою стягувача матеріали справи не містять.

Встановлено, що 13 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір між батьками про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Київської області Мізірною Я.В. та зареєстровано в реєстрі за № 523.

Пунктом 6 вказаного Договору, ОСОБА_1 , як батько, зобов`язався утримувати дитину до досягнення нею повноліття, надаючи їй щомісячно грошову суму (аліменти) у розмірі, не менше 4 000,00 грн.; з яких 2 000,00 грн. сплачуватимуться ним до 5 числа кожного місяця і 2 000,00 до 28 числа кожного місяця. Зобов`язався сплатити в термін до 15 квітня 2021 року суму компенсацій за аліменти в розмірі 20 000,00 та залишок компенсації за аліменти в розмірі 5 000,00 грн. зобов`язався сплатити в термін до 16 липня 2021 року. Крім того, зобов`язався сплачувати інші додаткові витрати на дитину.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2025 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_8 , на дії органу примусового виконання та зобов`язання вчинити дії задоволено (справа 369/14072/24):

визнано протиправними дії старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Вергеліса Ярослава Ігоровича, щодо складання 16 серпня 2024 року розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 61356506;

скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 61356506 від 16 серпня 2024 року, складений старшим державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Вергелісом Ярославом Ігоровичем;

зобов`язано старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Вергеліса Ярослава Ігоровича провести перерахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 61356506 по примусовому виконанню судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/14185/19 від 13 грудня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини, ОСОБА_7 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням фактично сплачених за період з 2019 року по 2024 рік аліментів на рахунки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на загальну суму 159 398 грн. 38 коп.

Дана ухвала оскаржена стягувачем до апеляційного суду. На час прийняття судового рішення по даній справі, відомості в Єдиному реєстрі судових рішень щодо перегляду відсутні.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом порядку.

Ні при розгляді даної справи, ні при розгляді справ 369/14072/24 судами не встановлено здійснення стягувачем подвійного стягнення боржником аліментів на дитинку. Натомість, при розгляді справи 369/14072/24 судом встановлено наявність відкритого виконавчого провадження по стягненню аліментів на утримання дитини та договору між батьками про сплату аліментів на дитину та те, що з 2019 року по 2024 рік ОСОБА_1 , добровільно виконував обов`язок за договором про сплату аліментів на дитину, через довірену особу ОСОБА_9 . При цьому, суд зобов`язав виконавця здійснити перерахунок заборгованості з урахуванням здійснених виплат боржником.

За встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів видання судового наказу помилково або відсутність його обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 255, п.8 ч. ст.257, 260, 261, 352, 353, 354, 426, 497 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, - таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст рішення виготовлений 20 червня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ