Справа 556/612/25
Номер провадження 2/556/458/2025

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2025 .

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Котик Л.О.

при секретарі Соловей Г.С.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в селищі Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійно виховання та утримання неповнолітньої дитини та визнання права на повторний шлюб,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійно виховання та утримання неповнолітньої дитини та визнання права на повторний шлюб.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 13 лютого 2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 серпня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання шлюбу залишено проживати з батьком ОСОБА_1 .

З 2015 року діти проживають із позивачем. Мати дітей - ОСОБА_2 , не приймає участі у вихованні та утриманні їх дітей, які не досягли 18 років та проживає окремо.

ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , піклується про їх духовний та фізичний розвиток,забезпечує всім необхідним - харчуванням, одягом, дозвіллям, медичним лікуванням; повністю опікується інтересами та потребами дітей, створюючи при цьому усі необхідні умови для його повноцінного життя.

Встановлення факту перебування дітей на самостійному вихованні та утриманні позивача необхідно для захисту прав та інтересів дітей, його прав та інтересів, як батька, що займається вихованням та утриманням неповнолітніх дітей, а також для оформлення соціальної допомоги, вирішення інших питань, пов"язаних із вихованням дітей, в т.ч. і лікуванням, відпочинком.

Таким чином у позивача постала необхідність юридичної фіксації цього факту та юридичного закріплення у відповідному рішенні суду, оскільки в подальшому виникають обставини необхідності оформлення документів щодо соціальної допомоги на дітей, які виховуються лише одним із батьків, а також виникають питання щодо переміщення їх дітей без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом із дітьми.

На підставі наведеного, позивач просить встановити, що він самостійно виховує та утримує дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які не досягла 18 років, без участі матері ОСОБА_2 .

Визнати за ним право на повторний шлюб.

Вказана позовна заява надійшла до суду 09 грудня 2024 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Належним чином повідомлена відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю.

Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвами про народження дітей, серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 .

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 серпня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання шлюбу залишено проживати з батьком ОСОБА_1 .

Згідно Витягів з реєстру територіальної громади№2024/001765179 від 20.02.2024, №2023/003069962, №2022/000828883 від 17.10.2022 та довідки №1830 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 30.12.2024, виданих Володимирецькою селищною радою Рівненської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 30.12.2024, складеного комісією Володимирецької селищної ради Рівненської області, за заявою ОСОБА_1 , було здійснено обстеження умов проживання та утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 , проживає разом із своїми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 . Для дітей створено належні умови для утримання. Мають місце для сну, навчання, проведення дозвілля, зберігання особистих речей. ОСОБА_5 одягом, продуктами харчування. Стосунки між батьком та дітьми доброзичливі. Після розлучення батьків, у 2015 році, діти проживають з батьком. Хондока ОСОБА_6 навчається у спортивній школі в м. Костопіль, ОСОБА_3 навчається у 10 класі Володимирецького ліцею №1.

ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує дітей без участі матері. Дбає про їх розвиток, навчання, виховання, слідкує за станом здоров`я. Законні інтереси дітей дотримані. Мати самоусунулася від виховання батьківських обов`язків. Неповнолітні діти перебувають на самостійному утриманні та вихованні батька.

А як зазначено у Висновку щодо можливості самостійного виховання та утримання дитини віком до 18 років, який затверджений рішенням виконавчого комітету Володимирецької селищної ради від 09.05.2025 № 80, службою у справах дітей Володимирецької селищної ради було вивчено питання по суті. Встановлено, що відповідно до характеризуючих даних, виданих Володимирецькою селищною радою від 10.04.2025 № вих.-986/03-60/25, громадянин ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності виконавчим комітетом Володимирецької селищної ради не притягувався, скарг на його поведінку в громадських місцях, в побуті, в сім`ї та нарікання і зауваження від сусідів до виконавчого комітету селищної ради не надходило. Громадянин ОСОБА_1 не є депутатом Володимирецької селищної ради.

За інформацією відділення поліції № 1 Вараського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 15.04.2025 № 73416-2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на 15.04.2025 до адміністративної відповідальності не притягувалися.

Відповідно до характеристики учениці 10 класу Володимирецького ліцею № 1 Володимирецької селищної ради від 16.04.2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарекомендувала себе як старанна, здібна, активна, комунікабельна дитина. Має достатній рівень засвоєння навчального матеріалу До уроків готується систематично. Має схильність до предметів гуманітарного циклу та технологій. Мова виразна, думки висвітлює чітко, словниковий запас значущий. Вміє логічно думати, аналізувати, робити правильні висновки. Переважають такі риси характеру: ввічливість, доброзичливість, толерантність, чуйність. Користується авторитетом серед однокласників, беручи активну участь у громадському життєвому класі. Шкідливих звички немає. ОСОБА_7 виховується в неповній сім`ї. Опіку над дочкою здійснює тато - ОСОБА_1 .

За інформацією Областного спортивного ліцею в м Костопіль Рівненської обласної ради № 124 від 22.04.2025, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в їх закладі на відділенні волейболу з 2 вересня 2024 року. За час навчання виявлено достатній та високий рівень знань. Учениця здібна, має гарну пам`ять. На уроках завжди уважна та активна, систематично виконує домашні завдання. ОСОБА_6 належить до категорії учнів, які використовують свої здібності та можливості. Учениця дисциплінована, вихована, доброзичлива, завжди має власну думку, не підтримується негативним впливом. З однолітками врівноважена, неконфліктна, з повагою ставитися до товаришів і старших за себе. Дівчина відповідальна щодо своїх обов`язків, має достатньо розвинуті організаційні навички, завжди здатна підтримувати та допомагати. Хондока ОСОБА_6 фізично розвинена, вона бере участь у спортивних змаганнях різних рівнів з волейболу. Батьки цікавляться станом освітнього процесу в закладі освіти навчальними та спортивними успіхами дитини, мати - переважно в телефонному режимі. На канікулах ОСОБА_6 проживає з батьком, саме він здійснює матеріальне забезпечення дочки.

Згідно з випискою з медичної карти амбулаторного хворого від 14.04.2025, виданою КНП «Володимирецький центр первинної медико-санітарної допомоги» Володимирецької селищної ради, ОСОБА_3 соматично здорова, ОСОБА_8 має діагноз: остеохондропатія, варусна стопа. Сімейний лікар, ОСОБА_9 , також зазначає, що тато дівчат відповідально ставиться до фізичного та психічного стану здоров`я своїх дітей. Вчасно, у встановлений термін, відвідує профілактичні огляди, проводить профілактичні щеплення у лікаря. Звертається за консультацією та на амбулаторний прийом до лікаря у разі нагальної потреби і при наявності скарг на здоров`я ОСОБА_10 та ОСОБА_7 . ОСОБА_11 динамікою протікання хвороби, робить все можливе для швидкого одужання дітей. Підтримує їхній психологічний та емоційний стан. Приймає активну участь у підготовці дітей до різних спортивних змагань. Проводить роз`яснювальні бесіди на різну тематику, такі як спілкування з однолітками, ведення здорового способу життя та ін.

ОСОБА_2 інколи спілкується з дітьми, запитує по телефону як у них справи, та цього недостатньо для реалізації батьківського піклування. Матір не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей належним чином, не бере участі у вихованні та утриманні. Діти потребують щоденної уваги, забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, фізичного розвитку, навчання, лікування, у разі потреби. Щодня потрібно дбати про прищеплення культурних та духовних цінностей, готувати до самостійного життя та праці, сприяти засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, виявляти інтерес до їх внутрішнього світу та створювати умови для належного розвитку.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку із тим, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , живе окремо, не бере участі у вихованні неповнолітніх дітей, залишаючи їх під повною опікою батька, не допомагає матеріально, місце проживання дітей визначено також з батьком, з метою захисту при управлінні правами та обов`язками щодо дитини, з метою забезпечення соціального захисту від держави, у разі необхідності, емоційної врівноваженості неповнолітніх, що забезпечить більшу стабільність та впевненість у житті, знаючи, що є стабільна опора та догляд, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 29.04.2025 № 19, Володимирецька селищна рада, як орган опіки і піклування, вважає доцільним та таким, що відповідає найкращим інтересам дітей, які переважають над інтересами батьків, з огляду на відсутність обставин, які б свідчили, що проживання дочок з батьком може їм зашкодити, можливість встановлення самостійного виховання та утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без участі матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що не позбавляє її права належним чином виконувати свої батьківські обов`язки в подальшому.

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст.1 Першого протоколу.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст.1 СК).

Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст.141 СК, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК УКраїни.

Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.3 ст.151 СК України, батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, встановлено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.ч. 1, 2 ст. 157 СК України).

А як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Верховний Суд у своїй постанові від 30.03.2021 р. по справі № 542/1428/18 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Окрім того, Верховний Суд України у справі № 211/559/16-ц, рішення від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

І як зазначено в постанові Верховного Суду від 10.10.2024 у справі №930/2899/23, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання чи утримання дитини.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.10.2024 у справі №930/2899/23, не підлягають з`ясуванню в порядку окремого провадження встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

У частині першій статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачкою, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із батьком та перебувають на його утриманні, позивач самостійно виховує дітей, створив усі умови для проживання дочок, доглядає та піклується про їх стан здоров`я, забезпечує харчуванням, одягом, лікуванням, навчанням та дозвілля.

Встановлення факту перебування дітей на самостійному вихованні та утриманні батька ОСОБА_1 необхідно для захисту прав та інтересів дочок, а також прав та інтересів позивача, як батька, що займається вихованням та утриманням неповнолітніх дітей, а також для оформлення соціальної допомоги, вирішення інших питань, пов"язаних із вихованням дочок, в т.ч. і лікуванням, навчанням, відпочинком.

Згідно із ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті об-ставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випад-ків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Враховуючи вище викладене, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, у контексті першочергового врахування інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, незаперечення матері щодо місця проживання дітей з батьком, з огляду на відсутність обставин, які б свідчили, що проживання дітей з батьком може їм зашкодити, судом встановлено, що позивач самостійно виховує та утримує дочок, а також зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав одного з батьків дітей є крайнім заходом, суд вважає за необхідне встановити факт самостійного виховання позивачем своїх дітей: дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не позбавляє права матір належним чином виконувати свої батьківські обов`язки в подальшому.

Окрім того відповідачка позов визнала. А як зазначено у ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Щодо позовної вимоги позивача, про визнання його права на повторний шлюб, то судом встановлено наступне.

Згідно ч.1 ст.116 Сімейного кодексу України, після розірвання шлюбу та одержання Свідоцтва про розірвання шлюбу або рішення суду, яке набрало законної сили особа має право на повторний шлюб.

Згідно науково-практичного коментаря до даної статті Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу є юридичним фактом, з яким закон пов`язує важливі правові наслідки. Такі наслідки стосуються як особистих, так і майнових відносин дружини та чоловіка. Розірвання шлюбу є підставою припинення всіх особистих прав та обов`язків, які відповідно до закону мають дружина та чоловік. В особистому плані кожен з подружжя вважається вільною людиною, яка може укладати новий шлюб. У коментованій статті вказано, що особа має право на повторний шлюб після розірвання шлюбу та одержання свідоцтва про розірвання шлюбу. Вбачається, що ця норма закону є неточною. Особа має право на повторний шлюб незалежно від одержання свідоцтва про розірвання попереднього шлюбу. Таке свідоцтво має обліковий характер, у той час як право на шлюб має будь-яка дієздатна особа, яка не перебуває у зареєстрованому шлюбі. Право на шлюб - це елемент сімейної правоздатності особи, і це право не може залежати від факту одержання чи неодержання свідоцтва про розірвання шлюбу. У ч. 2 ст. 25 СК України сказано, що жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. У свою чергу, припинення шлюбу пов`язується в законі (ст. 114 СК України) з двома моментами: а) набранням чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (при судовому розірванні шлюбу); б) реєстрацією розірвання шлюбу державним органом РАЦС (при розірванні шлюбу органом РАЦС).

Саме з цього моменту і виникають всі наслідки припинення шлюбу, а не з моменту одержання свідоцтва про розірвання шлюбу. Якщо рішення суду про розірвання шлюбу набрало чинності, сторони здобувають статус колишнього подружжя з усіма наслідками, що випливають з цього. Здійснити ж реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС сторони можуть пізніше, причому незалежно від часу припинення шлюбу. З моменту набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу і до його реєстрації органом РАЦС сторони вже вважаються неодруженими особами.

Зрозуміло, що для того, щоб кожен з колишнього подружжя міг зареєструвати повторний шлюб, він повинен одержати свідоцтво про розірвання попереднього шлюбу. Втім, реєстрація розірвання шлюбу та одержання відповідного свідоцтва не можуть визначати момент виникнення права на повторний шлюб. Таке право виникає відразу після розірвання попереднього шлюбу. При одержанні ж свідоцтва виникає можливість реалізації права на шлюб, тобто реєстрації шлюбу органом РАЦС.

А як зазначено в ч.2 ст.14 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», повторний шлюб реєструється органом державної реєстрації актів цивільного стану за умови пред`явлення особами, які раніше перебували в шлюбі, документів, що підтверджують припинення попереднього шлюбу.

Позивачем та його представником дану позовну вимогу не обгрунтовано, належних та допустимих доказів, що відповідачка не визнає право позивача на повторний шлюб не надано, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Позивач не ставить питання про відшкодування судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 189, 229, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійно виховання та утримання неповнолітньої дитини та визнання права на повторний шлюб, задовольнити частково.

Встановити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , самостійно виховує та утримує дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які не досягли 18 років, без участі матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Котик Л.О.

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання згідно відомостей АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .