Справа № 645/3806/25
Провадження № 2/645/2193/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м.Харків

Суддя Немишлянського районного суду м. Харкова Лисенко О.О., вирішуючи питання відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тесленко Михайло Сергійович, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІДЛАЙФ», Товариство з обмеженою відповідальністю «СКВ-АГРО», Товариство з обмеженою відповідальністю, «ТОРГОВИЙ ДІМ «ФІДЛАЙФ», ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

16.06.2025 до суду надійшла вищевказана позовна заява, у якій позивач просить суд:

1. Прийняти до провадження дану позовну заяву та задовольнити у повному обсязі;

2. Визнати недійсним Кредитний договір № 010/3-КБ/4484 від 02.07.2021, укладений між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Торговий дім «ФІДЛАЙФ»;

3. Визнати недійсним Договір поруки № 12/3-КБ/4332 від 26.02.2021, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та громадянином ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що 07.09.2017 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ФІДЛАЙФ» укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 01/3-КБ/1573, з наступними змінами і доповненнями у формі додаткових угод (далі Генеральний договір) відповідно до якого Кредитор зобов`язався здійснити на користь Позичальника Кредитні операції у межах Загального ліміту та Сублімітів, передбачених пунктами 1.2.,1.3. Генерального договору, в порядку, визначеному статтею 2 Генерального договору, а Позичальник зобов`язався виконати усі обов`язки, що витікають зі змісту Кредитної операції, Генерального договору, Умов та Договорів, і здійснити повне Погашення заборгованості у межах Строку Кредитної операції. За умовами Генерального договору, Загальний ліміт становить 100 000 000,00 гривень. Останній день строку дії Загального ліміту - «24» червня 2027 або інша дата, визначена відповідно до статті 9 Генерального договору.

02.07.2021 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ФІДЛАЙФ», укладено Кредитний договір № 010/3-КБ/4484, з наступними змінами та доповненнями у формі додаткових угод, (далі - Кредитний договір) до Генерального договору за умовами якого Кредитор надає Позичальнику Кредит у формі Невідновлювального ліміту з видачою кредитних коштів однією сумою в сумі 23 413 000,00 гривень (двадцять три мільйони чотириста тринадцять тисяч гривень 00 копійок), на рефінансування заборгованості з Останнім днем строку дії Ліміту Кредитної операції 31.12.2023 (п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.5. Кредитного договору).

26.02.2021 з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Генеральним договором між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІДЛАЙФ» укладено Договір поруки № 12/3-КБ/4333, за яким Поручитель зобов`язався відповідати перед Кредитором солідарно з Позичальником за виконання Забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов основного договору. Порукою за Договором поруки забезпечується виконання забезпечених зобов`язань у повному обсязі, включаючи, але не обмежуючись, сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та сплату нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України сум тощо.

26.02.2021 з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Генеральним договором між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «СКВ-АГРО» укладено Договір поруки № 12/3-КБ/4334 за яким Поручитель зобов`язався відповідати перед Кредитором солідарно з Позичальником за виконання Забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов основного договору. Порукою за Договором поруки забезпечується виконання забезпечених зобов`язань у повному обсязі, включаючи, але не обмежуючись, сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та сплату нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України сум тощо.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що кредитний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків надання кредитних коштів, що обумовлені договором та кредитні кошти за договором банком позичальнику фактично надані не були.

А це згідно до вимог ст. 1054 ЦК є головна умова любого кредитного договору заради чого він і укладається, тобто надання коштів на умовах повернення, що прямо зазначено в оспорюваному договорі, але банк фактично не надав і навіть не збирався надавати кошти за цим договором, боржник відповідно не одержав кредитні кошти, а поручитель не має відповідати за такою угодою, адже вона фіктивна. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Головне питання предмету спору це фактичне неотримання кредитних коштів. Згідно копії платіжного документу, яка на думку Відповідача підтверджує видачу і отримання коштів за кредитним договором (платіжна інструкція №1 від 09.07.2021 року) платником є ТОВ ТД ФІДЛАЙФ (код платника 40514620), а отримувачем ХОД АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» М. ХАРКІВ (код платника 23321095).

Тобто, позичальник ці кошти не отримував. Крім того, згідно вищенаведеної платіжної інструкції, призначенням платежу є рефінансування заборгованості. Відповідальність ОСОБА_1 саме за таким договором рефінансування додатковою угодою до договору кредитування не передбачена. Уважним вивченням договору поруки можна встановити, що за вказану банківську операцію поручитель ОСОБА_1 ніякої відповідальності не несе. Також, він не відповідає і за інші глобальні зміни: відсоткової ставки, сум, строків первинного укладення чисельних додаткових угод між позичальником та банком, які суттєво змінили обсяг відповідальності поручителя. В даному випадку банк скористався скрутним фінансовим станом позичальника, та шляхом укладання фіктивних договорів приєднання, а саме: оскаржуваних кредитного договору та договору поруки уклав ці договори на невигідних для позичальника та поручителя умовах, покращив своє правове та фінансове становище за рахунок «слабких сторін» угоди, які цією угодою поставленні у невигідні умови, фактично без реальної мети надання кредитних коштів, як основної умови договору кредитування та відповідно і акцесорна угода є недійсною, адже забезпечуватись можуть лише реальні договори займу. З урахуванням вказаного, позивач вважає, що оспорювані правочини: кредитний договір та договір поруки є фіктивними і відповідно є недійсними на підставі ст. ст. 203, 235 ЦК України.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 16.06.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Лисенко О.О.

17.06.2023 до відкриття провадження від представника АТ «Райффайзен Банк» Хуторянець О.В. надійшли письмові заперечення, у яких представник просить суд відмовити у відкритті провадження у справі, свою позицію обґрунтовує наступним.

По-перше, позивач звернувшись до суду з указаним позовом, просить визнати недійсним кредитний договір № 010/3-КБ/4484 від 02.07.2021, який укладений між двома юридичними особами: АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ФІДЛАЙФ». Отже, спір про визнання недійсним кредитного договору належить до господарської юрисдикції відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України виходячи з характеру правовідносин, які є предметом такого спору. Вимога про визнання недійсним договору поруки є похідна, тому по ній не може визначатись підсудність справи.

По-друге, споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Порука є способом забезпечення зобов`язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору. Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника в договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов`язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому в цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» (правові висновки викладені в постановах Верховного Суду № 824/48/20 від 08.10.2020 року; № 824/155/19 від 10.09.2020 року; № 757/23032/14-ц від 27.03.2020 року).

Перевіривши матеріали позовної заяви, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 ГПК України визначено коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, зокрема й справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 серпня 2019 у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19).

Положення пункту 1 частини 1 статті 20 ГПК України не зумовлюють належність до господарської юрисдикції справ виключно необхідністю здійснення господарської діяльності всіма учасниками справи, цілком достатнім для їх належності до господарської юрисдикції є те, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Як вбачається з поданої до суду заяви, предметом позову є визнання недійсним Кредитного договору № 010/3-КБ/4484 від 02.07.2021, укладеного між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Торговий дім «ФІДЛАЙФ». Вимога про визнання недійсним Договору поруки № 12/3-КБ/4332 від 26.02.2021, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та громадянином ОСОБА_1 є похідною від вимоги визнання недійсним вищевказаного кредитного договору.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З врахуванням наведеного, суті спору, змісту позовних вимоги, підстав для звернення до суду з вказаним позовом, суддя дійшов до висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки вказаний спір необхідно розглядати за правилами господарського судочинства.

За таких обставин у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тесленко Михайло Сергійович, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІДЛАЙФ», Товариство з обмеженою відповідальністю «СКВ-АГРО», Товариство з обмеженою відповідальністю, «ТОРГОВИЙ ДІМ «ФІДЛАЙФ», ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», про захист прав споживачів необхідно відмовити.

З огляду на викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст.ст. 261, 353, 354 ЦПК України, суддя,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тесленко Михайло Сергійович, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІДЛАЙФ», Товариство з обмеженою відповідальністю «СКВ-АГРО», Товариство з обмеженою відповідальністю, «ТОРГОВИЙ ДІМ «ФІДЛАЙФ», ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», про захист прав споживачів.

Роз`яснити позивачу право на звернення з позовною заявою в порядку господарського судочинства.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Лисенко