ИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/984/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Жука М.В., дата складення повного судового рішення не зазначена,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сліпченко Наталії Вікторівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малиновської Олени Юріївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Держзакупівлі.онлайн», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання договорів недійсними, зобов`язання виключити запис про заборону відчуження об`єкта нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, визнання електронних торгів недійсними та відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Платинум Банк», приватного нотаріуса КМНО Сліпченко Н.В., приватного нотаріуса КМНО Малиновської О.Ю., треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсними договору про іпотечний кредит, додаткових договорів до нього, іпотечного договору, зобов`язання виключити запис про заборону відчуження об`єкта нерухомого майна, визнання недійсними електронних торгів та договору про відступлення прав вимоги, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року скасовано, справу № 756/13517/21 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

14 лютого 2022 року ОСОБА_1 подано змінену редакцію позовної заяви, у якій просить суд:

1. визнати недійсним договір про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, укладений між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (том 1 а.с. 38);

2. визнати недійсним додатковий договір від 12 березня 2008 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, укладений між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (том 1 а.с. 44);

3. визнати недійсним додатковий договір від 12 травня 2009 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, укладений між ВАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (том 1 а.с. 45);

4. визнати недійсним додатковий договір від 12 квітня 2010 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, укладений між ВАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (том 1 а.с.47);

5. визнати недійсним додатковий договір від 12 листопада 2012 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (том 1 а.с. 49);

6. визнати недійсним додатковий договір від 11 лютого 2013 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з усіма без винятку додатками (том 1 а.с.52).;

7. визнати недійсним додатковий договір від 12 травня 2014 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (том 1 а.с. 54);

8. визнати недійсним додатковий договір від 12 листопада 2014 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (том 1 а.с. 56);

9. визнати недійсним іпотечний договір № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, укладений між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Малиновською О.Ю. та зареєстрований в реєстрі 16 березня 2007 року за № 836 (том 1 а.с. 58);

10. зобов`язати приватного нотаріуса КМНО Малиновську О.Ю. виключити запис про заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , внесений 16 березня 2007 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 837;

11. визнати недійсними електронні торги, оформленні протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-06-25-000032-b від 17 липня 2020 року;

12. визнати недійсним договір № 401 від 04 вересня 2020 року про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб, укладеними між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал», який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Сліпченко Н.В., зареєстрований в реєстрі 04 вересня 2020 року № 2172 в частині, що стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 ;

13. стягнути солідарно з ТОВ «Вердикт Капітал», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Платинум Банк», приватного нотаріуса КМНО Сліпченко Н.В., приватного нотаріуса КМНО Малиновської О.Ю. моральну шкоду у розмірі 600 000,00 грн.

Стягнути солідарно судові витрати.

Вимоги позову мотивує тим, що договір про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, додатковий договір від 12 березня 2008 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135, додатковий договір від 12 травня 2009 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135, додатковий договір від 12 квітня 2010 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135, додатковий договір від 12 листопада 2012 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135, додатковий договір від 11 лютого 2013 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135, додатковий договір від 12 травня 2014 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135, додатковий договір від 12 листопада 2014 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135 суперечать вимогам закону, зокрема, пунктам г), ґ), д), і) частини 2, абзацам 2, 5, 6, частини 4, частині 13 статті 11, пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", пунктам 2.1-2.5, 3.1-3.7 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року.

Зазначає, що договори від імені банку підписано особами, які не мали на це повноважень.

Щодо іпотечного договору №1.07031135 від 16 березня 2007 року зазначає, що такий є недійсним відповідно до частини 2 статті 548 ЦК України, оскільки визнання недійсним основного зобов`язання (кредитного договору) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення (іпотечного договору).

Щодо визнання недійсними електронних торгів та оформленого за їх результатом договору про відступлення права вимоги вказує, що під час проведення торгів допущено ряд порушень, внаслідок чого такі мають бути визнані недійсними.

Зазначає, що іпотекодержатель в порушення частини 2 статті 24 Закону України "Про іпотеку", частини 13 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" не повідомив ані боржника, ані поручителся про торги та відступлення права вимоги.

Посилається на те, що протокол проведення торгів та договір про відступлення прав вимоги підписано особою з перевищенням повноважень, зважаючи на ціну, вказаному в оскаржуваному договорі.

Окрім цього, всупереч пунктів 7.22 Регламенту роботи електронної торгової системи для проведеня електронного аукціону переможець не уклався в 20 робочих днів з дати формування протоколу електронного аукціону для оформлення договору.

Вказує, що, зважаючи на сплив позовної давності на час укладення договору №401 від 4 вересня 2020 року про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб, між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги вже на той час не існувало, відтак зазначене є правовою підставою для визнання вказаного правочину недійсним відповідно до статті 229 ЦК України.

Зазначає, що норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні, що є додатковою підставою для недійсності пункту 2 договору №401 від 4 вересня 2020 року.

Вказує, що у ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відсутня ліцензія на вчинення операцій з валютними цінностями.

Посилається на те, що нотаріусами посвідчено правочини всупереч їх протиправності.

Окрім цього, в обґрунтування позову посилається на статті 15, 16, 215, 216 ЦК України, частину 6 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", пункт 1 резолютивної частини рішення Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року.

Зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідачів позивачці завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює у 600 000,00 гривень.

Моральну шкоду обгрунтовує тим, що протиправними діями відповідачів порушено звичний гармонійний стиль життя позивачки, що потягло за собою певну зміну сімейних традицій, обмежено можливості побудови нових сімейних планів, призвело до необхідності пристосовуватися до нових погіршених умов існування.

Вказує, що орієнтовний розмір судових витрат становить 69 816,00 гривень, з яких: 1 816,00 гривень - судовий збір; 35 000,00 гривень ? правова допомога; 15 000,00 - витрати на проведення економічної експертизи; 18 000,00 гривень - витрати на проведення психологічної експертизи.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що на час укладення спірного кредитного договору та додаткових договорів до нього у період з 2007 року по 2014 рік ОСОБА_1 не заперечувала зміст цих правочинів, а також умов, на яких вони укладались, про що вказує їх підписання сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Суд також вказав, що умови кредитного договору та додаткових договорів до нього викладені чітко та з наявністю повної інформації стосовно умов кредитування; позивачка підписала кожну сторінку кредитного договору, а також графік погашення кредиту, не заявляла додаткових вимог щодо умов первісного кредитного договору, виконувала його умови, укладала додаткові угоди до цього договору.

Суд зробив висновок, що зміст наявних в матеріалах справи копій цих правочинів вказує на дотримання банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів»; фактичне надання ОСОБА_1 кредитних коштів указує на підписання цих правочинів від імені банку уповноваженою особою; спірний іпотечний договір та додаткові договори до нього за формою, в тому числі щодо додержання нотаріального посвідчення і державної реєстрації, та змістом відповідають вимогам закону; електронні торги та відступлення права вимоги за спірними правочинами відбулись без порушень вимог закону та прав ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, а її неповідомлення про відступлення права вимоги не є підставою для визнання недійсним правочину, за яким таке право відступлено.

Відтак, суд першої інстанції не установив обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги ОСОБА_1 .

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильність установлення обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження чи оцінку судом доказів.

Вказує, що оспорювані кредитні договори суперечать частинам 2, 4, 13 статті 11, частині 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", пунктам 2.1-2.5, 3.1-3.4, 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року.

Зазначає, що договори від імені банку підписано особами, які не мали на це повноважень. Окрім того, кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача про передачу третій стороні своїх прав за договором про надання споживчого кредиту.

Ураховуючи викладене, уважає, що оскаржувані договори суперечать актам цивільного законодавства, що є наслідком визнання правочину недійсними на підставі частини 1 статті 215 ЦК України.

Зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не надав оцінку вказаним обставинам.

Також судом першої інстанції не надано оцінку доводам щодо наявності підстав про визнання недійсним іпотечного договору та визнання недійсними електронних торгів.

Як на підставу недійсності електронних торгів посилається на порушення строків укладення договору купівлі-продажу/відступлення права вимоги, не повідомлення боржника про відступлення права за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням.

Вказує, що на час укладення договору №401 від 04 вересня 2020 року про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки право вимоги на той час не існувало, відтак є підставою для визнання договору про відступлення прав вимоги №401 від 04 вересня 2020 року недійсним відповідно до статті 229 ЦК України.

Зазначає, що норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні, що є додатковою підставою для недійсності пункту 2 договору №401 від 4 вересня 2020 року.

Звертає увагу на відсутність у ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями.

Також судом першої інстанції не надано оцінку доводам позовної заяви в частині стягнення моральної шкоди.

Вказує на протиправність дій нотаріусів, якими посвідченно правочини всупереч їх протиправності.

Посилається на упереджене ставлення суду першої інстанції. Звертає увагу, що неодноразово заявляла мотивовані відводи головуючому судді.

Звертає увагу на ігнорування відводу, заявленого в судовому засіданні 29 березня 2024 року, внаслідок чого оскаржуване рішення ухвалене складом суду, якому заявлено відвід. Проте жодного процесуального рішення щодо заявленого 29 березня 2024 року відводу судом першої інстанції не прийнято.

Вказує, що до суду першої інстанції подано зауваження на протокол судового засідання, у яких заявник просив вказати про заявлений відвід та заперечення свідка ОСОБА_5 щодо дій головуючого.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги позову задовольнити в повному обсязі.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

31 травня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ПАТ "Платинум Банк" на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву посилається на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги.

Зазначає, що рішенням Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року №95-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Платинум Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 лютого 2017 року №743 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ПтБ" та делегування повноважень ліквідатора банку. 04 лютого 2019 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №248, згідно якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "ПтБ" на один рік з 24 лютого 2019 року до 23 лютого 2020 року. 02 грудня 2019 року принято рішення №3082 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "ПтБ" на один рік з 24 лютого 2020 року по 23 лютого 2021 року.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 травня 2021 року №484 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ "Платинум Банк", делеговані Грошовій С.В.

Відтак, відповідно до зазначеного рішення визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ "ПтБ" здійснюються Фондом безпосередньо до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ "ПтБ" до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Вказує, що під час розгляду цієї справи перевагу слід надавати не загальним нормативно-правовим актам, а спеціальним, в цьому випадку застосуванню підлягають положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у цих правовідносинах.

Зазначає, що 16 березня 2007 року позичальниками ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством "Міжнародний Іпотечний Банк" укладено договір про іпотечний кредит №1.07031135, за умовами якого Банк надав позичальникам кредит у розмірі 95 000,00 доларів США строком користування на 180 місяців із сплатою 9,5% річних.

Банком були виконані умови договору в повному обсязі та надано позивачу кошти на придбання у власність житлової нерухомості.

16 березня 2007 року між ЗАТ "Міжнародний Іпотечний Банк" та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №1.07031135, за яким іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку квартиру за адресою АДРЕСА_1 , з метою повного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №1.07031135.

Звертає увагу, що, укладаючи кредитний договір, позивачка засвідчила, що усвідомлює дії, якими може керувати та не перебуває під впливом помилки, обману, насилля, загрози.

Укладаючи іпотечний договір, позивачка також засвідчила, що ознайомлена з умовами іпотечного та кредитного договорів, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не має.

В подальшому між банком та позичальником укладено ряд додаткових договорів, з умовами яких позивачка також погодилась.

Зазначає, що жодних доказів на підтвердження позовних вимог матеріали справи не містять, а звернення до суду із цим позовом лише після звернення до суду правонаступника банку з позовом про стягнення кредитної заборгованості спрямовано на ухилення позивачки від виконання прийнятих на себе зобов`язань.

Вказує, що ініціювання спору про недійсність договору здійснено не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, що є неприпустимим.

Вказує, що позивачкою пропущено позовну давність, оскільки із умовами кредитного та іпотечного договорів остання була ознайомлена 16 березня 2007 року.

Підставою для визнання результатів торгів недійсними є одночасно наявність двох факторів: порушення норм закону при проведенні торгів і порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Звертає увагу, що позивачка не зазначає, в чому полягає порушення її прав внаслідок проведення оскаржуваних торгів з реалізації лоту GL1N018732. Окрім цього, позивачка є боржником за одним кредитним договором та договором іпотеки. В той же час, лот №GL1N018732 включає в себе 39 855 різних активів ПАТ "Платинум Банк", до яких позивачка не має жодного відношення.

Зазначає, що Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються та Регламентом ЕТС визначено вичерпний перелік підстав для скасування торгів.

Щодо пропуску 20-ти денного строку для укладення договору купівлі-продажу вказує, що такий було продовжено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 серпня 2020 року №1505 до 42 робочих днів. Згодом, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 вересня 2020 року №1673 строк продовжено до 132 робочих днів.

Позивачкою не надано жодного доказу, що свідчить про недійсність укладених між Банком і ТОВ "Вердикт Капітал" договору про відступлення прав вимоги.

Посилається на неефективний спосіб захисту та відсутність порушеного права позивачки.

Звертає увагу, що відсутність порушення спірним договором прав та інтересів позивачки є самостійною підставою для відмови у позові, тому в такому випадку немає необхідності надавати оцінку законності спірному договору.

Зазначає, що клопотання позивачки про витребування оригіналів договорів та проведення експертизи задоволенню не підлягають. Звертає увагу, що умовами договорів передбачено один примірник договору для позичальника. Окрім цього, позивачкою самостійно долучено копії договорів, про витребування яких вона заявляє.

Посилається на безпідставність клопотання про проведення експертизи, оскільки таке спрямовано на затягування розгляду цієї справи та справи №756/3874/21 за позовом ТОВ "Вердикт Капітал" про стягнення заборгованості.

Посилається на безпідставність позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування відзиву посилається на правові висновки Верховоного Суду, викладені у постановах від 02 липня 2014 року №6-88цс14, від 04 лютого 2015 року №6-233цс-14, від 30 травня 2018 року №910/15567/17, від 08 липня 2020 року у справі № 910/13840/18, від 04 червня 2020 року у справі № 916/1411/19, від 15 травня 2020 року у справі №904/3938/18, від 03 березня 2020 року у справі №910/6091/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 911/1465/19.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

5. Позиція учасників справи.

18 червня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення ТОВ "Вердикт капітал", у яких відповідач зазначає про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Судове засідання у справі, призначене на 12 вересня 2024 року, відкладено у зв`язку із неявкою позивачки на її представника (том 6 а.с. 228).

25 листопада 2024 року судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою позивачки та її представника (том 7 а.с.23).

В судовому засіданні 05 лютого 2025 року оголошено перерву у зв`язку із тим, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 позбавлений права на заняття адвокатською діяльністю, отже не може представляти інтереси ОСОБА_1 у цій справі. Позивачці ОСОБА_1 роз`яснено право звернутися до будь-якого іншого фахівця в галузі права, який має дійсне свідоцтво на право здійснення адвокатською діяльністю (том 7 а.с.81-82).

25 лютого 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли зауваження ОСОБА_1 на протокол судового засідання від 05 лютого 2025 року (том 7 а.с. 104).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року зауваження ОСОБА_1 щодо протоколу судового засідання від 05 лютого 2025 року відхилено (том 7 а.с. 108-109).

12 березня 2025 року судове засідання відкладено за клопотанням позивачки у зв`язку із перебуванням останньої на лікарняному (том 7 а.с. 133).

У судовому засіданні 21 травня 2025 року оголошено перерву у зв`язку із порушенням ОСОБА_6 порядку в залі судового засідання (том 7 а.с. 160).

Судове засідання 27 травня 2025 року знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді-доповідача Поліщук Н.В. на лікарняному.

У судове засідання 17 червня 2025 року ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується даними розписки (том 7 а.с. 169).

На адресу Київського апеляційного суду 17 червня 2025 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано необхідністю термінового медичного обстеження та лікування ОСОБА_1 згідно направлення на госпіталізацію №7311-0119-4297-8153, термін дії якого з 16 червня 2025 року по 13 червня 2026 року, послуга: стаціонарне лікування загального напрямку, пріоритет: планове.

В судове засідання з`явився ОСОБА_7 , який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_1 .. В судовому засідання ОСОБА_7 не допущено до розгляду справи як представника позивачки у зв`язку із тим, що ОСОБА_7 не є особою, яка має право на здійснення адвокатської діяльності.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомляли.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналіз статті 372 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду (див.: постанови Верховного Суду від 15 липня 2024 року у справі № 447/852/23, від 03 квітня 2025 року у справі №359/7536/23, від 19 березня 2025 року у справі № 450/678/21).

З огляду на наведене, відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки такі повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

З матеріалів справи установлено, що 16 березня 2007 року між закритим акціонерним товариством "Міжнародний Іпотечний Банк" та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит №1.07031135, згідно якого банк надав позичальникам кредит у сумі 95 000 доларів США строком на 180 місяців зі сплатою 9,5% річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці. Кредит надається для придбання у власність житлової нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.1 договору сума щомісячного ануітетного платежу за цим договором, що включає в себе частину суми кредиту та нарахованих за місяць процентів становить 992,02 долари США.

Згідно пункту 3.2 договору погашення відповідної частини кредиту та сплата нарахованих процентів за його користування здійснюються відповідно до умов, зазначених в статті 9 цього договору шляхом договірного списання кредитором коштів з поточного рахунку позичальника щомісячно 12 числа кожного календарного місяця в порядку та сумах, передбачених цим договором, при цьому до настання строків погашення відповідної частини кредиту та сплати нарахованих процентів за його користування. Позичальник зобов`язується поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу кредитора (чи перерахування з іншого власного банківського рахунку) у сумі не менш суми чергового ануітетного платежу згідно з цим договором.

Згідно пункту 5.1 забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед кредитором за цим договором, в тому числі щодо повернення кредиту, сплати процентів за його користування та виконання інших платіжних зобов`язань позичальника за цим договором, є житлова нерухомість, зазначена в пункті 1.2 цього договору, яка передається в іпотеку за іпотечним договором, при цьому позичальник зобов`язується укласти з кредитором іпотечний договір одночасно з укладенням сторонами цього договору.

Згідно пункту 10.2 позичальник підтвердив, що усвідомлює свої дії, якими може керувати та не перебуває під впливом помилки, обману, насилля, загрози (том 1 а.с. 38-43)

16 березня 2007 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Малиновською О.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 836.

Згідно пункту 1.1 іпотечного договору іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку житлову нерухомість, а саме квартиру АДРЕСА_2 з метою забезпечення повного виконання зобов`язань іпотекодавця за договором про іпотечний кредит №1.07031135, укладеним іпотекодавцем з іпотекодержателем 16 березня 2007 року та додатків до нього (том 1 а.с. 58-59).

12 березня 2008 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено додатковий договір до договору про іпотечний кредит №1.07031135 від 16 березня 2007 року, згідно якого внесено зміни до пункту 1.1 кредитного договору, а саме: "1.1 Кредитор на умовах цього договору надає позичальнику грошові кошти в сумі 95 000,00 доларів США на строк користування 180 місяці, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за його користування в розмірі 11,25% річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках і виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі". Пункт 3.1 викладено в такій редакції "Сума щомісячного ануітетного платежу за цим договором, що включає в себе частину суми кредиту та нарахованих за місяць процентів становить 1 089,66 доларів США". Всі інші умови кредитного договору залишаються незмінними (том 1 а.с. 44).

12 травня 2009 року між ВАТ «Платинум Банк», що є правонаступником ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено додатковий договір до договору про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, згідно якого сторони погодились, що протягом періоду з 12 травня 2009 року і до 11 травня 2010 року позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 9,9% річних. По закінченні зазначеного строку проценти за користування кредитом сплачуються у розмірі 11,25 % річних. Крім того, сторони погодили, що протягом періоду з 12 травня 2009 року і до 12 квітня 2010 року включно позичальник щомісячно сплачує кредитору проценти за користування кредитом, виходячи із залишку заборгованості основної суми за кредитом, яка станом на 12 травня 2009 року становить 88 865,94 доларів США. При цьому платежі з погашення основної суми заборгованості за кредитом, протягом зазначеного у цьому пункті строку, позичальником не сплачуються. Абзац 3 пункту 3.1 договору викладений у новій редакції, згідно якого розмір щомісячного ануітетного платежу за цим договором, що включає в себе частину суми кредиту та нарахованих за місяць процентів, визначаються сторонами в графіку повернення кредиту та сплати процентів, який викладено в додатку 2 до кредитного договору та є його невід`ємною частиною (том 1 а.с.45-46).

12 квітня 2010 року між ВАТ «Платинум Банк», що є правонаступником ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено додатковий договір до договору про іпотечний кредит №1.07031135 від 16 березня 2007 року, згідно якого сторони погодились, що протягом періоду з 12 квітня 2010 року до 12 березня 2011 року включно позичальник щомісячно сплачує кредитору проценти за користування кредитом, виходячи із залишку заборгованості основної суми за кредитом, яка станом на 12 травня 2009 року становить 88 865,94 доларів США. При цьому платежі з погашення основної суми заборгованості за кредитом, протягом зазначеного у цьому пункті строку, позичальником не сплачуються. Сторони погодились, що протягом періоду з 12 квітня 2010 року і до 11 квітня 2011 року позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 6,0% річних. По закінченні зазначеного строку проценти за користування кредитом сплачуються у розмірі 11,25% річних. Викладено графік повернення кредиту та сплати процентів у новій редакції (том 1 а.с. 47-48).

12 листопада 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено додатковий договір до договору про іпотечний кредит №1.07031135 від 16 березня 2007 року, згідно якого сторони погодились, що протягом періоду з 12 листопада 2012 року і до 11 листопада 2013 року позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 8% річних. По закінченні зазначеного строку проценти за користування кредитом сплачуються у розмірі 11,25 % річних (том 1 а.с. 49-51).

11 лютого 2013 року між ПАТ "Платинум Банк" та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено додатковий договір до договору про іпотечний кредит №1.07031135 від 16 березня 2007 року, згідно якого сторони домовились, що всі права та обов`язки позичальника 1, уповноваженого від імені солідарних позичальників здійснювати всі дії, що пов`язані з договором про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року переходять до ОСОБА_4 , а права та обов`язки позичальника 2 переходять до ОСОБА_1 , змінено поточний рахунок, з якого необхідно здійснювати договірне списання (том 1 а.с. 52-53).

12 травня 2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 укладено додатковий договір до договору про іпотечний кредит №1.07031135 від 16 березня 2007 року, згідно якого з метою реструктуризації заборгованості за кредитним договором сторони домовились змінити порядок погашення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів за користування кредитом, а саме починаючи з 12 травня 2014 року по 12 жовтня 2014 року позичальник щомісячно сплачує платіж у сумі 700 доларів США, який складається з частини заборгованості за кредитом у розмірі 500 доларів США та частини нарахованих за місяць процентів у розмірі 200 доларів США, починаючи з 12 листопада 2014 року і до кінця строку користування кредитом позичальник щомісячно сплачує частину заборгованості за кредитом, розмір якої визначений у графіку повернення кредиту та сплати процентів, нараховані за попередній місяць процентів та частина процентів нарахованих та не сплачених протягом періоду з 12 травня 2014 року по 12 жовтня 2014 року (том 1 а.с. 54-55).

12 листопада 2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 укладено додатковий договір до договору про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, згідно якого з метою реструктуризації заборгованості за кредитним договором сторони домовились змінити порядок погашення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів за користування кредитом, а саме починаючи з 12 грудня 2014 року по 12 травня 2015 року позичальник щомісячно сплачує платіж у сумі 750 доларів США, який складається з частини заборгованості за кредитом у розмірі 500 доларів США та частини нарахованих за місяць процентів у розмірі 200 доларів США, починаючи з 12 листопада 2014 року і до кінця строку користування кредитом позичальник щомісячно сплачує частину заборгованості за кредитом, розмір якої визначений у графіку повернення кредиту та сплати процентів, нараховані за попередній місяць процентів та частина процентів нарахованих та не сплачених протягом періоду з 12 грудня 2014 року по 12 травня 2015 року (том 1 а.с. 56-57).

З даних протоколу електронного аукціону №UA-EA-2020-06-25-000032-b убачається, що 17 липня 2020 року проведено електронний аукціон з продажу активів (майна) Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк". До складу активів, зокрема, увійшли права вимоги та інші майнові права за кредитним договорами, що укладені з фізичними особами 38 444 шт. Також по частині кредитів фізичних осіб, забезпеченням яких є нерухоме майно/автотранспорт, наявні арешти. Переможцем електронного аукціону є ТОВ "Вердикт Капітал". Переможець електронних торгів зобов`язується: здійснити повну оплату коштів за лот, які повинні надійти на рахунок банку (банків) не пізніше кінця робочого дня з дати формування ЦБД протоколу електронного аукціону; підписати договір купівлі-продажу/відсутплення права вимоги придбаного активу(вів) (майна) протягом 20 робочих днів з дня, наступного за днем формування протоколу електронного аукціону, з урахуванням пункту 7.21 Регламенту ЕТС (том 2 а.с. 175-176).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 серпня 2020 року №1505 продовжено строк для укладення договору з продажу лоту №GL1N018732 до 42 робочих днів з дати наступної за датою формування протоколу електронних торгів за зазначеним лотом (том 2 а.с. 192).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 вересня 2020 року №1673 продовжено строк для укладення договору з продажу лоту №GL1N018732 до 132 робочих днів з дати наступної за датою формування протоколу електронних торгів за зазначеним лотом (том 2 а.с. 193).

04 вересня 2020 року між ПАТ "Платинум Банк", від імені якого діє виконуючий обов`язки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ПтБ" Федорченко А.В., та ТОВ "Вердикт Капітал", від імені якого діє Генеральний директор Іжаковський Олег Валерійович на підставі статуту та протоколу №15/07-2020 загальних зборів учасників ТОВ "Вердикт Капітал" відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом UA-EA-2020-06-25-000032-b від 17 липня 2020 року, уклали цей договір №401 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб, за умовами якого Банк відступив Новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатках №1 та №2 до цього договору, включаючи права вимоги до боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників за кредитними договорами та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстрів у додатках №1 та №2 до цього договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеному цим договорм.

Сторони домовились, що відступлення Банком Новому кредитору майнових прав за договором іпотеки, договорами застави, договорами поруки, що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань Боржників за Основними договорами, відбувається за окремим договором, який укладається між сторонами одночасно із укладенням цього договору та підлягає нотаріальному посвідченню (том 1 а.с. 60-65).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України)

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Щодо доводів апеляційної скарги в частині визнання недійсними договору про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, а також додаткових договорів від 12 березня 2008 року, від 16 березня 2007 року, від 12 травня 2009 року, від 12 квітня 2010 року, від 12 листопада 2012 року, від 11 лютого 2013 року, від 12 травня 2014 року, від 12 листопада 2014 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, колегія суддів зазначає про таке.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див.: зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Відповідно до частини 2 статті 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина 4 статті 202 ЦК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такі висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18) (пункт 49)).

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 917/2041/20 зазначено, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі №670/23/18 (провадження № 61-1621св19), від 18 листопада 2020 року у справі №318/1345/17 (провадження № 61-5417св19), від 14 квітня 2021 року у справі №552/3469/18 (провадження № 61-22484св19).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі №300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі №363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі №753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року в справі № 947/6589/21 (провадження № 61-10253св23)).

У справі, що переглядається апеляційним судом, позивачка звернулась до суду із вимогами про визнання договору про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року та додаткових договорів від 12 березня 2008 року, від 16 березня 2007 року, від 12 травня 2009 року, від 12 квітня 2010 року, від 12 листопада 2012 року, від 11 лютого 2013 року, від 12 травня 2014 року, від 12 листопада 2014 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року та визначила відповідачами у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сліпченко Наталію Вікторівну, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малиновську Олену Юріївну та Товариство з обмеженою відповідальністю «Держзакупівлі.онлайн».

Разом з цим, із матеріалів справи убачається, що сторонами зазначених оспорюваних договорів є Закрите акціонерне товариство "Міжнародний Іпотечний Банк", з однієї сторони, та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , з іншої сторони, як солідарні позичальники.

Із змісту позовної заяви убачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залучені до розгляду справи як треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору.

Отже, пред`явивши вимоги про визнання недійсним договору про іпотечний кредит №1.07031135 та додаткових договорів від 12 березня 2008 року, від 16 березня 2007 року, від 12 травня 2009 року, від 12 квітня 2010 року, від 12 листопада 2012 року, від 11 лютого 2013 року, від 12 травня 2014 року, від 12 листопада 2014 року до договору про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, позивачка не залучила до участі у справі як відповідачів усіх сторін оспорюваних договорів, зокрема ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (постанови від 30.07.2020 у справі № 670/23/18, від 18.11.2020 у справі №318/1345/17, від 14.04.2021 у справі № 552/3469/18).

При цьому, апеляційний суд констатує, що залучення до участі у даній справі третіми особами таких сторін оспорюваних правочинів як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не нівелюють обставин розгляду спору про права та обов`язки вказаних осіб за відсутності у них необхідного процесуального статусу відповідачів у справі.

У розумінні статті 53 ЦПК України підставою участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору є їх заінтересованість у результатах вирішення спору, а саме - ймовірність виникнення в них у майбутньому права на позов або можливості пред`явлення до них позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати поза межами цих правовідносин, в іншому разі такі особи можуть мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб у принципі неможливий спір про право з протилежною стороною у відповідному судовому процесі. Якщо зазначений спір допускається, то ця особа обов`язково повинна мати процесуальний статус (становище) співвідповідача у справі, а не третьої особи.

Подібні висновки наведено Верховним Судом у постановах від 20.08.2019 у справі №910/13209/18, від 26.05.2020 у справі № 922/2743/18, від 26.01.2022 у cправі №917/2041/20.

За установлених обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору про іпотечний кредит та додаткових договорів до нього, суд першої інстанції мав виходити саме з підстав не залучення як відповідачів усіх сторін оспорюваних договорів. Неналежний склад відповідачів є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні цих вимог, отже іншим доводам апеляційної скарги в цій частині колегія суддів оцінки не надає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині визнання недійсним іпотечного договору №1.07031135 від 16 березня 2007 року, колегія суддів зазначає таке.

Звертаючись до суду із вказаною позовною вимогою, позивачка посилається на частину 2 статті 548 ЦК України, згідно якої недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Ураховуючи те, що відсутні підстави для визнання недійсним основного зобов`язання із наведених вище мотивів, колегія суддів констатує про відсутність підстав для визнання недійсним іпотечного договору № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, укладеного між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Малиновською О.Ю. та зареєстрований в реєстрі 16 березня 2007 року за № 836.

Вимоги щодо зобов`язання приватного нотаріуса КМНО Малиновської О.Ю. виключити запис про заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , внесений 16 березня 2007 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 837, задоволенню не підлягають за безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги в частині визнання недійсними електронних торгів та оформленого за їх результатом договору про відступлення права вимоги, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №367/6231/16-ц зазначено, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою - третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Тобто, для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Верховний Суд притримується послідовної позиції про те, що суд може визнати електронні торги недійсними, якщо під час їх проведення були порушені встановлені законом правила, які вплинули на права та інтереси зацікавлених осіб.

Звертаючись із вимогами про визнання недійсними електронних торгів та оформленого за їх результатом договору про відступлення права вимоги, позивачкою жодним чином не обгрунтовано порушення безпосередньо її прав та інтересів при проведенні процедури електронних торгів з реалізації лоту GL1N018732 та укладення в подальшому договору відступлення права вимоги.

Разом з тим, відхиляючи доводи апеляційної скарги в частині того, що протокол проведення торгів та договір про відступлення прав вимоги підписано особою з перевищенням повноважень, апеляційний суд уважає за доцільне звернути увагу на таке.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю.

При цьому, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина 1 статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, у тому числі, вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (статті 97 ЦК України).

Дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

З огляду на таке, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, частиною 3 статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Частиною 4 статті 92 ЦК України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов`язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон враховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина 3 статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203- 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Тобто, для визнання недійсним договору, укладеного виконавчим органом товариства (директором) з третьою особою, з підстав порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення сам по собі той факт, що представник юридичної особи діяв з перевищенням повноважень, якими він наділений відповідно до установчих документів.

Доводи апеляційної скарги в частині визнання недійсним аукціону у зв`язку із порушенням 20-ти денного строку укладення договору відступлення прав вимоги відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки такі спростовуються даними рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 серпня 2020 року №1505 та від 14 вересня 2020 року №1673 про продовження строку укладення договору. Вказані рішення є чинними та не скасовані.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на сплив позовної давності на час укладення договору №401 від 4 вересня 2020 року про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави, та договорами іпотеки фізичних осіб, між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» , право вимоги вже на той час не існувало, що є правової підставою для визнання вказаного правочину недійсним відповідно до статті 229 ЦК України (укладення правочину під впливом помилки), відхиляються колегією суддів, оскільки не грунтуються на нормах закону.

Інші доводи щодо недійсності електронних торгів та договору відступлення права вимоги відхиляються колегією суддів з огляду на недоведеність порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Доводи апеляційної скарги в частині протиправність дій нотаріусів, якими посвідченно оспорювані правочини, відхиляються колегією суддів, оскільки доказів на підтвердження таких обставин у цій справі не надано.

Звертаючись із вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивачка зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідачів їй завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює у 600 000,00 гривень. Моральну шкоду обгрунтовано тим, що протиправними діями відповідачів порушено звичний гармонійний стиль життя позивачки, що потягло за собою певну зміну сімейних традицій, обмежено можливості побудови нових сімейних планів, призвело до необхідності пристосовуватися до нових погіршених умов існування.

У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У цій же постанові Верховний Суд зазначає, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Звертаючись із вимогами про солідарне відшкодування моральної шкоди відповідачами, ОСОБА_1 наводить загальні аспекти такого відшкодування, проте не підтверджує доказами факту завдання їй моральної шкоди, а також не вказує на наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою кожного з відповідачів та моральною шкодою.

Відтак, вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають у зв`язку із недоведеністю.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині неприйняття процесуального рішення згідно заявленого судді відводу в судовому засіданні 29 березня 2024 року, апеляційний суд вказує на таке.

Згідно статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина 3 статті 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина 4 статті 44 ЦПК України).

Згідно даних протоколу судового засідання від 29 березня 2024 року судом постановлено ухвалу про визнання зловживанням правом поведінку ОСОБА_6 щодо невиконання розпоряджень головуючого, висловлення явної неповаги, як до визначеного складу суду, так і до всієї системи в цілому, до учасників процесу, явне затягування розгляду справи (10:23:36), у зв`язку із висловлюваннями, які містять ненормативні обороти, слово в дебатах передано іншому учаснику справи (11:22:47).

При цьому, згідно даних цього протоколу убачається неодноразове попередження головуючим у справі Чернеша Д.С. про неприпустимість вияву неповаги до суду, вжиття ненормативної лексики, а також необхідність дотримання належної поведінки у судовому засіданні.

Відтак, суд першої інстанції, зважаючи на неприпустиму поведінку ОСОБА_6 в судовому засіданні, вжиття ненормативної лексики, визнав такі дії зловживанням процесуальними правами, застосувавши положення статті 44 ЦПК України.

Ухвалою суду від 4 квітня 2024 року зауваження представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на протокол судового засіданні від 29 березня 2024 року розглянуто, постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального законодавства.

Клопотання апеляційної скарги в частині долучення до матеріалів справи письмових пояснень ОСОБА_5 та допит її як свідка під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів відхиляє, оскільки такі не впливають на встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), які мають значення для вирішення справи.

Окрім того, в апеляційній скарзі скаржницею заявлено клопотання про призначення у справі технічної експертизи та витребування оригіналів спірних договорів.

Просить витребувати у ТОВ "Вердикт Капітал", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ "Платинум Банк", приватного нотаріуса КМНО Сліпченко Н.В., приватного нотаріуса КМНО Малиновської О.Ю., ТОВ "Держзакупівлі.онлайн" оригінали для огляду у відкритому судовому засіданні та приєднати до матеріалів справи договір про іпотечний кредит №1.07031135 від 16 березня 2007 року, додатковий договір від 12 березня 2008 року, додатковий договір від 12 травня 2009 року, додатковий договір від 12 квітня 2010 року, додатковий договір від 12 листопада 2012 року, додатковий договір до Договору про іпотечний кредит №1.07031135 від 16 березня 2007 року від 11 лютого 2013 року, додатковий договір від 12 травня 2014 року, іпотечний договір №1.07031135 від 16 березня 2007 року.

Вказує, що пункт 7.1 ДСТУ 4163-2203 передбачав необхідність використання шрифту розміром 12-14 друкарських пунктів, що має бути підтверджено результатом відповідної експертизи. Разом з цим, оспорювані та нікчемні договори викладено в письмовій формі на папері з друкуванням тексту шрифтом орієнтовно розміру 6 друкарських пунктів.

Просить призначити у справі технічну експертизу документів, проведення якої доручити ТОВ "Науково дослідна лабораторія судових експертиз". На вирішення експертам поставити питання: Якими розмірами шрифтів в друкарських пунктах (кеглях) оформлені договір про іпотечний кредит № 1.07031135 від 16 березня 2007 року, додатковий договір від 12 березня 2008 року, додатковий договір від 12 травня 2009 року, додатковий договір від 12 квітня 2010 року, додатковий договір від 12 листопада 2012 року, додатковий договір до Договору про іпотечний кредит №1.07031135 від 16 березня 2007 року від 11 лютого 2013 року, додатковий договір від 12 травня 2014 року, іпотечний договір №1.07031135 від 16 березня 2007 року.

Щодо вимог скаржниці про призначення у справі технічної експертизи документів та їх витребування, колегія суддів зазначає про відповідно до частини 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

З огляду на підстави позову та обставини цієї справи відсутні підстави для витребування орнигіналів договорів та призначення технічної експертизи, оскільки дані такого висновку експерта для розгляду цієї справи не можуть мати доказового навантаження.

Окрім цього, в апеляційній скарзі скаржницею заявлено клопотання про призначення експертизи відео-звукозапису, проведення якої доручити ТОВ "Науково дослідна лабораторія судових експертиз".

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що в судовому засіданні 29 березня 2024 року ОСОБА_6 заявлено відвід складу суду, який не було вирішено в судовому засіданні. Крім цього, свідком ОСОБА_5 заявлено заперечення щодо дій головуючого, які необґрунтовано відхилені ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року.

Мотивуючи наведеним, просить суд призначити у справі експертизу відео-звукозапису, на вирішення експертам поставити такі питання:

- Що саме говорив представник позивача ОСОБА_6 на відеозапису судового засідання від 29 березня 2024 року?

- Що саме говорила свідок ОСОБА_5 на відеозапису судового засідання від 29 березня 2024 року?

Окрім цього, 25 лютого 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли зауваження щодо протоколу судовоого засідання від 05 лютого 2024 року у яких, зокрема, просить призначити у справі експертизу відео-звукозапису, проведення якої доручити ТОВ "Науково дослідна лабораторія судових експертиз". На вирішення експерту поставити таке питання: Що саме говорила позивач ОСОБА_1 на відеозапису (звукозапису) судового засідання від 05 лютого 2025 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року зауваження ОСОБА_1 щодо протоколу судового засідання від 05 лютого 2025 року відхилено (том 7 а.с. 108-109).

03 березня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли заперечення щодо дій головуючого з приводу суті та змісту ухвали від 27 лютого 2025 року.

У поданих запереченнях, позивачка ОСОБА_1 вказує, що з метою поновлення її прав є необхідність у призначенні експертизи відео-звукозапису. На вирішення експерту поставити таке питання: Що саме говорила позивач ОСОБА_1 на відеозапису (звукозапису) судового засідання від 05 лютого 2025 року?

Окрім цього, 30 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли зауваження щодо протоколу судовоого засідання від 21 травня 2024 року, у яких, зокрема, просить призначити у справі експертизу відео-звукозапису, проведення якої доручити ТОВ "Науково дослідна лабораторія судових експертиз". На вирішення експерту поставити таке питання: Що саме говорила позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на відеозапису (звукозапису) судового засідання від 21 травня 2025 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 червня 2025 року зауваження ОСОБА_1 щодо протоколу судового засідання від 21 травня 2025 року частково задоволено (том 7 а.с. 108-109).

Вирішуючи питання за клопотаннями позивачки про призначення у справі експертизи відео-звукозапису, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно частини 1 статті 247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). За заявою будь-кого з учасників справи або за ініціативою суду повне фіксування судового засідання здійснюється за допомогою відеозаписувального технічного засобу (за наявності в суді технічної можливості та за відсутності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу).

Згідно частини 1 статті 43 ЦПК України учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Заявляючи клопотання про призначення експертизи відео-звукозапису у цій справі, позивачка просить на вирішення експертам поставити питання, що саме говорив той чи інший учасник справи.

Колегія суддів зазначає, що позивачка у відповідності до статті 43 ЦПК України має право, зокрема, ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії.

Ураховуючи те, що судові засідання повністю фіксуються технічними засобами, колегія суддів не убачає підстав для призначення у справі експертизи, оскільки учасниця справи вправі та у змозі ознайомитись із технічним записом судового засідання, яким зафіксовано ту чи іншу репліку.

Крім цього, усупереч статті 103 ЦПК України, обставини на які посилається позивачка, як підставу для призначення експертизи, не мають значення для розгляду справи та не стосуються предмету доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів не убачає підстав для задоволення наведених клопотань скаржниці.

Ураховуючи наведене вище, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно відмовив в задоволенні позову, неповно та недостатньо мотивував прийняте рішення, частково помилившись у мотивах прийнятого рішення, отже таке підлягає зміні в його мотивувальній частині, у зв`язку із чим апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 23 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова