Справа № 303/7405/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бедринець Мирослава Юріївна, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 березня 2024 року, ухвалене головуючим суддею Кость В.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третіх осіб: відділу реєстрації актів цивільного стану м. Мукачево та Мукачівського району Південного Західного міжрегіонального управління юстиції в Закарпатській області, приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Машіка О.М. про визнання заповіту та шлюбу недійсним

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третіх осіб: відділу реєстрації актів цивільного стану м. Мукачево та Мукачівського району Південного Західного міжрегіонального управління юстиції в Закарпатській області, приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Машіка О.М. про визнання заповіту та шлюбу недійсним.

Позов мотивувала тим, що після смерті свого батька ОСОБА_3 02.01.2020, вона дізналася про наявність заповіту, який він залишив на користь відповідача, а також про факт укладення шлюбу між її батьком та відповідачем.

Зазначає, що її батько тяжко хворів, перебував на стаціонарному лікуванні, а тому на час укладання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати. За висновком комісійної комплексної судово-психіатричної посмертної експертизи №581 від 24.12.2020 встановлено, що станом на день складання заповіту та реєстрації шлюбу ОСОБА_3 страждав хронічним стійким психічним розладом у виді психічних та поведінкових розладів, амнестичний синдром з проявами Корсаковського психозу (які вперше були діагностовано в 2014 році), а тому не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно висновку експерта за результатами судово-почеркознавчої експертизи від 15.09.2021 №9776 на заяві про державну реєстрацію шлюбу та договорі про надання послуги з організації проведення державної реєстрації шлюбу підписи від імені ОСОБА_3 виконані іншою особою. Крім того, укладення шлюбу відбулося в рамках проекту «шлюб за добу», при цьому підпис від імені ОСОБА_3 на договорі №181 від 26.09.2019 про надання послуг з організації проведення державної реєстрації шлюбу, виконані також не ОСОБА_3 а іншою особою.

За таких обставин, позивач вважає, що заповіт та шлюб було укладено покійним батьком проти його справжньої волі, а тому є підстави для визнання їх недійсними.

З врахування наведеного ОСОБА_2 просила суд:

- визнати заповіт ОСОБА_3 від 09.09.2019, який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машікою О.М., реєстровий номер 1104 недійсним;

- визнати шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ), зареєстрований 27.09.2019 Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис про шлюб №563 від 27.09.2019 недійсним з моменту його укладення;

- скасувати актовий запис про шлюб від 27.09.2019 №563 у книзі реєстрації актів про шлюб.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 березня 2024 року позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 09 вересня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машікою О.М., реєстровий номер 1104.

Визнано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ), зареєстрований 27 вересня 2019 року Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №563 від 27 вересня 2019 року недійсним з моменту його укладення.

Анульовано актовий запис від 27 вересня 2019 року №563, складений Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 724,00 грн судових витрат по сплаті судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бедринець М.Ю., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає висновки експертів, на які посилається суд, як на підставу задоволення позовних вимог, неналежними доказами. Зазначає, що з виписки та медичної карти стаціонарного хворого від 27.09.2019 лікар зазначає, що 10.09.2019 на момент огляду ОСОБА_3 загальний стан пацієнта задовільний, свідомість ясна. При цьому експертні висновки базуються на показах свідків, які були допитані в межах кримінального провадження зі сторони позивача та і самої ОСОБА_2 . Тому допитані особи не могли достовірно вказати на стан здоров`я померлого ОСОБА_3 , його свідомість на день складання заповіту та укладення шлюбу. Не заперечує, що ОСОБА_3 мав захворювання, однак такі не стосувалися втрати пам`яті, чи усвідомлення значення своїх дій. ОСОБА_3 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебував, а тому підстав вважати, що останній мав психічні розлади не має.

Крім того вважає, що порушено її право на змагальність сторін, оскільки судом першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання про призначення посмертної комплексної судово-психіатричної експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Вказує, що апелянтом не надано доказів які б підтверджували те, що її батько усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними під час посвідчення оспорюваного заповіту та укладення шлюбу. Не спростовано також належними доказами помилковості чи необґрунтованості висновків експертів, показів рідних та сторонніх осіб, які були допитані як свідки у справі. Вказує. що всі покази свідків надані суду з боку апелянта суперечать діагнозам, які зазначені у виписках із медичних карток, які стали основою для проведених судово-психіатричних експертиз.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 09 вересня 2019 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машікою О. М. (зареєстрований в реєстрі за №1104), згідно з яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповів ОСОБА_5 (том 1, а.с. 9).

В подальшому, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено шлюб 27 вересня 2019 року (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 27.09.2019). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини було змінено на « ОСОБА_6 » (Том 1, а.с. 26)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 02.01.2020).

ОСОБА_1 08.01.2020 звернулася до приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за заповітом (Том 1, а.с. 29).

В ході судового розгляду справи судом було допитано свідків сторони відповідача. Зокрема, свідки ОСОБА_7 (двоюрідна сестра відповідача), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . ОСОБА_10 (сусіди ОСОБА_3 ) надали суду схожі за змістом покази стосовно того, що їм відомо про відносини померлого та відповідача. Зазначені свідки підтвердили, що ОСОБА_1 доглядала за померлим, коли він хворів, вони спільно проживали та вели господарство. Змін у психічному стані та поведінці ОСОБА_3 ніхто зі сторони свідків відповідача не помічав.

Натомість у показах свідків ОСОБА_11 та відповідача ОСОБА_1 , яка була також допитана судом у якості свідка містились розбіжності. Так, ОСОБА_11 повідомив, що він особисто відвозив з дому померлого до нотаріуса ОСОБА_12 , де той склав заповіт, а також до органу реєстрації актів цивільного стану, де ОСОБА_3 та відповідач подали необхідні документи для реєстрації шлюбу. Стосовно присутності на самій реєстрації шлюбу надав неоднозначні покази. Натомість ОСОБА_1 повідомила, що заповіт було укладено біля лікарні, де померлий проходив лікування, а саме у кафе. Шлюб між нею та померлим було укладено за взаємною згодою, до цього вони спільно проживали з ОСОБА_3 з 2006 по 2010 рр. та з 2014 по день смерті.

Третя особа приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Машіка О. М. у своїх поясненнях зазначила, що спочатку відбулась консультація з приводу складання заповіту, а через декілька тижнів покійний озвучив свою волю щодо належних йому майнових активів у фойє лікарні.

Допитані свідки зі сторони позивача ОСОБА_13 (брат померлого ОСОБА_3 ), ОСОБА_14 (батько померлого ОСОБА_3 ), ОСОБА_15 , ОСОБА_16 надали схожі за змістом покази, у яких звертали увагу суду на те, що останні роки свого життя ОСОБА_3 важко хворів, мав ряд захворювань серед яких сильна алкогольна залежність, через що мав перепади настрою, проблеми з пам`яттю, а також неясну свідомість. Про намір укласти шлюб з відповідачем покійний родичам не повідомляв, реєстрація шлюбу відбулась швидко, Вважають, що померлий не розумів значення своїх дій, внаслідок психічних розладів від зловживання алкоголем, а шлюб укладався під впливом відповідача.

З дослідженої медичної документації вбачається, що покійний мав ряд захворювань, у зв`язку з чим неодноразово проходив лікування.

Згідно з даними листа КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» від 13.02.2020 №№141, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у закладі за період 2017-2019 рр.: з 13.06.2018 по 19.06.2018; з 15.05.2019 по 27.05.2019; з 27.08.2019 по 10.09.2019; з 24.09.2019 по 27.09.2019 (том 1, а.с. 11).

З досліджених судом доказів слідує, що на час укладення заповіту (09.09.2019) та шлюбу (27.09.2019) ОСОБА_3 проходив стаціонарне лікування.

У матеріалах справи міститься висновок комісійної судово-психіатричної експертизи №581 від 24.12.2020, виконаний експертами Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (надалі Висновок №581) на виконання постанови дізнавача сектору дізнання Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області від 10.08.2020 в межах кримінального провадження № 0000121 (том 1, а.с 31- 37). Зі змісту Висновку №581 вбачається, що експерти були попереджені про відповідальність за надання явно неправдивих висновків, відмову від виконання покладених на них обов`язків за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

Для проведення експертизи були представлені матеріали кримінального провадження №0000121 та 11 медичних карт стаціонарного хворого.

За результатами експертного дослідження у Висновку №581 зазначено, що « ОСОБА_3 станом на 09 вересня 2019 року та 29 вересня 2019 року страждав хронічним стійким психічним розладом у виді психічних та поведінкових розладів, амнестичний синдром з проявами Корсаковського психозу, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними…». «…За своїм психічним станом ОСОБА_3 не міг правильно сприймати обставини по справі 09 вересня 2019 року та 29 вересня 2019 року і їх запам`ятовувати».

Поряд з цим, зазначений Висновок №581 повинен оцінюватись, як окремо так і у сукупності з Висновком судово-психіатричного експерта №680 від 10.12.2021, виконаного експертами Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (надалі Висновок №680) на виконання постанови старшого дізнавача СД Мукачівського РУП ГУНП у Закарпатській області капітана поліції Лазорка Ю.С. у рамках кримінального провадження №0000121 (том 1, а.с. 210- 216).

Як вбачається зі змісту Висновку №680, під час винесення постанови про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи дізнавачем помилково в питаннях, які були поставлені експерту було зазначено дату укладення (реєстрації) шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 29 вересня 2019 року. В свою чергу, експертами при виконанні експертизи у Висновку №581 так само було вказано дату 29 вересня 2019 року.

19.10.2021, старшим дізнавачем СД Мукачівського РУП ГУНП у Закарпатській області капітаном поліції Лазорка Ю.С. винесено постанову про уточнення та зазначення належної дати укладення (реєстрації) шлюбу 27 вересня 2019 року.

Для проведення експертизи були представлені матеріали кримінального провадження №0000121 у 2-х томах та 11 медичних карт стаціонарного хворого, експерти були попереджені про відповідальність за надання явно неправдивих висновків, відмову від виконання покладених на них обов`язків за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

За результатами експертного дослідження у Висновку №680 зазначено: « ОСОБА_3 станом на 09 вересня 2019 року та 27 вересня 2019 року страждав хронічним стійким психічним розладом у виді психічних та поведінкових розладів, амнестичний синдром з проявами Корсаковського психозу, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними…». «… За своїм психічним станом ОСОБА_3 не міг правильно сприймати обставини по справі 09 вересня 2019 року та 27 вересня 2019 року і їх запам`ятовувати».

В матеріалах справи також наявний висновок за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 15.09.2021 №9776 (надалі Висновок №9776), виконаний старшим судовим експертом Закарпатського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Кормош О.В. Дане експертне дослідження проведено на виконання постанови про призначення судово-почеркознавчої експертизи від 17 серпня 2021 року СД Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_17 в межах кримінального провадження №0000121 (Том 1, а.с. 38-41).

Як вбачається зі змісту Висновку №9776, експерт був попереджений про відповідальність за надання явно неправдивих висновків, відмову від виконання покладених обов`язків за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

Об`єктами, які підлягали експертному дослідженню були заява про державну реєстрацію шлюбу від 26.09.2019, договір №181 про надання послуги з організації проведення державної реєстрації шлюбу від 26.09.2019.

За результатами проведеного дослідження, судовий експерт дійшов висновку, що: «1. Підписи від імені ОСОБА_3 у нижній частині зворотної сторони Заяви про державну реєстрацію шлюбу від 26.09.2019 у графі «Він», «Гоблик» та вище біля рукописних трьох галочок виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою. 2. Підпис від імені ОСОБА_3 у нижній частині четвертої сторінки Договору №181 про надання послуги з організації проведення державної реєстрації шлюбу від 26.09.2019, у графі «Замовники:» - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою».

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За загальним правилом заповіт має бути підписаний особисто заповідачем.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №161/17119/16- ц, від 12 вересня 2018 року у справі №522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі №311/3823/15 зазначається, що розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі №496/4851/14-ц вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

В свою чергу, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 Сімейного кодексу України).

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу (частини перша-друга статті 24 Сімейного кодексу України).

Добровільність шлюбу є однією з основних засад сучасного сімейного права. Тому порушення умов щодо добровільності шлюбу є підставою для визнання його недійсним. Згода особи є способом зовнішнього виявлення її внутрішньої волі на реєстрацію шлюбу. Згода особи не вважається вільною, зокрема, якщо в момент реєстрації шлюбу особа страждала тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними. У разі коли особа страждала тяжким психічним розладом, вона, без сумніву, не могла сповна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 761/16077/19.

Шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінка або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства (частина перша статті 40 Сімейного кодексу України).

Тлумачення норм Сімейного кодексу України свідчить, що в цьому Кодексі закріплено три види недійсності шлюбу, який: (а) є недійсним в силу вказівки закону (стаття 39); (б) визнається недійсним за рішенням суду (стаття 40); (в) може бути визнаний недійсним за рішенням суду (стаття 41).

Відповідно до правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року по справі № 404/8982/14 (провадження № 61-1021св21), від 6 грудня 2023 року по справі № 404/8982/14-ц (провадження № 61-9965св23), у статті 42 Сімейного кодексу України законодавцем визначено коло осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним. У зв`язку з тим, що в цьому разі вказується про звернення особи з позовом до суду, то можна зробити висновок, що стаття 42 Сімейного кодексу України стосується лише двох видів недійсного шлюбу, а саме шлюбу, який: визнається недійсним за рішенням суду (стаття 40 Сімейного кодексу України); може бути визнаний недійсним за рішенням суду (стаття 41 Сімейного кодексу України). Шлюб, який є недійсним (стаття 39 Сімейного кодексу України), не потребує звернення особи до суду з відповідним позовом, оскільки його недійсність визначається безпосередньо законом. Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають, зокрема, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу. Тобто у разі пред`явлення позову особою, яка вважає, що були порушені її права у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу слід встановити в чому таке порушення полягає.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину.

За змістом частини шостої статті 81 ЦПК України, висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У даній справі встановлено, що спірні правовідносини сторін виникли з приводу оспорення позивачкою складеного її батьком незадовго до закінчення свого життя заповіту на користь відповідачки через відсутність волевиявлення заповідача на таке, оскільки вважає, що батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними під час посвідчення оспорюваного заповіту та укладення шлюбу.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання заповіту та шлюбу недійсним, суд першої інстанції виходив з доведеності пред`явлених позивачкою позовних вимог.

Так, згідно висновку судово-психіатричного експерта №581 від 24.12.2020, виконаного експертами Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» зазначено, що « ОСОБА_3 станом на 09 вересня 2019 року та 29 вересня 2019 року страждав хронічним стійким психічним розладом у виді психічних та поведінкових розладів, амнестичний синдром з проявами Корсаковського психозу, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними…». «…За своїм психічним станом ОСОБА_3 не міг правильно сприймати обставини по справі 09 вересня 2019 року та 29 вересня 2019 року і їх запам`ятовувати».

Оскільки у експертному висновку №581 було зазначено помилкову дату укладення (реєстрації) шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 29 вересня 2019 року, замість 27 вересня 2019 року, то було уточнено дату реєстрації та проведено експертне дослідження за результатами якого у висновку №680 зазначено: « ОСОБА_3 станом на 09 вересня 2019 року та 27 вересня 2019 року страждав хронічним стійким психічним розладом у виді психічних та поведінкових розладів, амнестичний синдром з проявами Корсаковського психозу, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними…». «… За своїм психічним станом ОСОБА_3 не міг правильно сприймати обставини по справі 09 вересня 2019 року та 27 вересня 2019 року і їх запам`ятовувати».

Крім того, згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 15.09.2021 №9776, виконаний старшим судовим експертом Закарпатського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Кормош О.В. встановлено, що: «1. Підписи від імені ОСОБА_3 у нижній частині зворотної сторони Заяви про державну реєстрацію шлюбу від 26.09.2019 у графі «Він», «Гоблик» та вище біля рукописних трьох галочок виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою. 2. Підпис від імені ОСОБА_3 у нижній частині четвертої сторінки Договору №181 про надання послуги з організації проведення державної реєстрації шлюбу від 26.09.2019, у графі «Замовники:» - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою».

Оцінюючи вищевказані висновки комісійної судово-психіатричної експертизи, судово-почеркознавчої експертизи, долучені позивачем до позовної заяви, суд вважав такі належними доказами, якими встановлено, що в момент посвідчення заповіту та укладення шлюбу ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, що відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України є підставою для визнання заповіту і шлюбу недійсними.

При цьому, суд виходив з того, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи, наведені позивачем, та обставини, встановлені висновком таких комісійних судово-психіатричних експертиз.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає зібраним у справі доказам та вимогам закону.

У спростування вище наведених обставин ОСОБА_1 посилається на покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і пояснення приватного нотаріуса Машіка О.М., та Виписку з медичної картки за №11560 від 10.09.2019.

Проаналізувавши покази зазначених свідків у контексті діагнозів покійного ОСОБА_3 , що зазначені у виписках з його медичних карт, колегія суддів приймає опосередковано покази таких свідків стосовно психічного стану останнього. Оскільки, дані свідки не являються фахівцями в області психіатрії, тому не можуть визначати в якому стані на той момент перебував ОСОБА_3 за відсутності для цього відповідних знань, хоч при цьому і міг проявляти ознаки поведінки, які сприймались сторонніми особами як звичайні.

В основу проведених комісійних судово-психіатричних експертиз лягли виписки із медичних карток хворого. Покази свідків не є належними і допустимим доказами і жоден із свідків не ствердив суду про ту обставину, що як у момент складання заповіту, так і в момент укладення шлюбу, ОСОБА_3 правильно сприймав обставини і давав їм належну оцінку

При цьому, саме фахівці, якими у даному випадку є судові експерти спроможні встановити психічний стан людини на момент вчинення юридично значимих дій. Так проведеними комісійно судово-психіатричними експертизами встановлено, що ОСОБА_3 у момент вчинення відповідних дій не міг керувати такими, бо не сприймав правильно такі обставини. Зокрема зазначено, що згідно представленої медичної документації, клінічні ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, амнестичний синдром з проявами Корсаковського психозу вперше у ОСОБА_3 діагностовано у 2014 році. Тож, основою для таких висновків експертів, які були попереджені про кримінальну відповідальність, слугували 11 медичних карт стаціонарного хворого, тому підстав для не врахування таких висновків у колегії суддів немає. Також доцільно зазначити, що при проведенні комісійної експертизи, судові експерти не заявляли клопотань про надання їм додаткових доказів без яких надання експертного висновку є неможливим чи ускладненим.

Посилання ОСОБА_1 на те, що діагноз ОСОБА_19 синдром можливо підтвердити за допомогою діагностичних досліджень, зокрема такими як комп`ютерна томографія (КТ), магнітно-резонансна томографія (МРТ) й іншими аналізами, колегія суддів оцінює критично. Досліджень, які б були проведені за останній час життя ОСОБА_3 відповідачкою не надано, що в свою чергу не надає підстав для твердження з приводу того, що судовими експертами було встановлено такий діагноз на припущеннях.

Той факт, що ОСОБА_3 не перебував на обліку в психіатра не являється спростуванням тієї обставини, що він в останній час свого життя не міг страждати на психічні розлади. Як зазначено в записах медичних карток, ОСОБА_3 з 2014 року перебував на Д обліку в нарколога через зловживання алкоголем і як наслідок отримав важке захворювання печінки (цироз), а звідси, зазначене могло вплинути на психічний стан ОСОБА_3 .

За обставинами справи вбачається і на це колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_3 задовго до моменту смерті, тобто до того як почав частіше важко хворіти мав можливість укласти шлюб та розпорядитись своїм майном, чого ним не було зроблено. Така поведінка ОСОБА_3 може свідчити про відсутність намірів на врегулювання шлюбних стосунків та майнових відносини з ОСОБА_1 . Зазначене може спростовувати реальне волевиявлення на вчинення юридично значимих дій, які є предметом розгляду в даній справі.

Щодо відхилення доводів ОСОБА_1 стосовно призначення в ході апеляційного розгляду повторної посмертної комплексної судово-психіатричної експертизи, то мотиви такого рішення викладені в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року. За цієї обставини колегія суддів не вбачає необхідності повторно викладати мотиви відмови у призначенні повторної посмертної комплексної судово-психіатричної експертизи.

Відтак, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

ОСОБА_1 не довела обставини, на які посилається як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бедринець Мирослава Юріївна, залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 березня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: