ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3349/25 Справа № 243/8055/24 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф. М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 01.05.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №165998718. Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 82051,00 грн, з яких: 22000 грн сума заборгованості по основному боргу; 60051 грн сума заборгованості по відсоткам. За умовами кредитного договору, позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №165998718 у розмірі 82051 грн, яка складається із заборгованості по основному боргу у розмірі 22000 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 60051 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №165998718 від 01.05.2021 року у загальному розмірі 82051,00 грн, яка складається із: заборгованості по основному боргу 22000,00 грн та заборгованості за відсотками 60051,00 грн, та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у повному обсязі. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами для підтвердження обставин, на які він посилається, а саме, не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факт перерахування коштів за кредитним договором, не обґрунтовано наявність у нього заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунках, як і не доведено факту переходу права вимоги до нього за укладеним договором.

Крім того, належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Проте, матеріали справи не містять доказів розрахунку заборгованості за період з 01.05.2021 року по 06.03.2023 року. Таким чином, за наявних обставин неможливо встановити джерело виникнення заборгованості за кредитним договором №165998718 у розмірі 82 051 грн, з яких невідомо, звідки з`явилася сума 22 000 грн як основний борг, а також за яким принципом були нараховані 60 051 грн відсотків.

Крім того, позивач не надав належних доказів свого права вимоги. Поданий ним документ витяг з Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022року не містить підпису та печатки другої сторони. Це означає, що він не є належним доказом відповідно до норм статей 76 та 77 ЦПК України, які визначають допустимість та достовірність доказів у цивільному процесі.

Також, згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до наданих матеріалів, строк виконання зобов`язань за кредитним договором настав 31.05.2021 року, а отже, позивач мав право звернутися до суду не пізніше 31.05.2024 року.

Однак, позов було подано 04.10.2024 року, що є порушенням строку позовної давності, оскільки на момент звернення до суду минуло більше трьох років. Таким чином, позовні вимоги підлягають відхиленню через пропуск строку позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 04.10.2024 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що01.05.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (кредитодавець, кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений в електронній формі договір №165998718 (далі кредитний договір), за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 12000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику (п.1.1. договору).

Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період) (п.1.2. договору).

За користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються, зокрема, виключно на період строку, визначеного у п. 1.2. договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 62,05 процентів річних, що становить 0,17 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним (п.1.4. договору).

Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії договору (п.3.6. договору).

Невід`ємною частиною договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору (п.4.1. договору).

Строк дії договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного у п. 1.2. договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту, передбачених п.1.3. та п.1.7. договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору діють до повного їх виконання (п.4.2. договору).

Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору (після 90-го дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі, визначеному в п.1.7.2. договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (п.4.3. договору).

Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором.

Додатком до кредитного договору №165998718 від 01.05.2021 року є графік розрахунків, за яким сторони договору погодили графік розрахунків по терміну платежу 31.05.2021 року, сума кредиту 12000,00 грн, нараховані проценти 612,00 грн, до сплати разом 12612,00 грн.

Відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та додаткової угоди №26 від 31.12.2020 року, укладених між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнт), сторони дійшли згоди викласти текст договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року у новій редакції.

Так, згідно з умовами договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, право вимоги це права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому (п.1.3. договору); реєстр вимог перелік прав вимог по оплаті клієнту грошових коштів за кредитними договорами (п.1.4. договору).

Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (п.2.1. договору).

Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення прав вимоги за цим договором проводиться з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед актором, якщо одержані суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять усі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не замінює попередній (п.2.2. договору).

Розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту за цим договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100,00 грн (ціна продажу), що сплачуються клієнтом протягом п`яти банківських днів з дати складання кожного реєстру прав вимоги на банківський рахунок фактора, зазначений у відповідному пункті договору (п.2.3. договору).

Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та

додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги (п.4.1. договору).

Всі суми, що наводяться в реєстрі прав вимоги, зазначаються в національній валюті України гривні, станом на дату підписання сторонами такого реєстру прав вимоги (п.4.2. договору).

Фактор у строк до 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання ціни продажу оформляє та надсилає кожному із боржників повідомлення про відступлення права вимоги до фактора, складеного у довільній формі за власним вибором на паперовому носії на поштову адресу кожного боржника або в електронному вигляді на електронну адресу боржника. Фактор самостійно повідомляє боржників про відступлення права вимоги і несе усі ризики, пов`язані з неналежним повідомленням боржників. У будь-якому випадку, на вимогу клієнта, фактор надає підтвердження направлення фактором повідомлень боржникам, а у разі наявності, підтвердження отримання вищевказаних повідомлень, протягом одного робочого дня, починаючи з дня отримання фактором запиту (пп.5.2.4 п.5.2 договору).

Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб (пп.5.3.3. п.5.3. договору).

Фактор має право нараховувати боржникам після відступлення права вимоги проценти та інші обов`язкові платежі за кредитними договорами (пп.5.3.4. п.5.3. договору).

Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та додаткова угода №26 від 31.12.2020 року підписані сторонами.

Відповідно до реєстру прав вимоги №145 від 03.08.2021 року ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнт) на виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ними 28.11.2018 року, підписали реєстр про наступне: на умовах договору клієнт відступає фактору право вимоги, в тому числі до боржника під порядковим пунктом реєстру №1979: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , кредитний договір №165998718 від 01.05.2021 року, заборгованість по основному боргу (тіло кредиту): 22000,00 грн; заборгованість по відсоткам: 35221,00 грн; загальна заборгованість (сума відступленої грошової вимоги): 57221,00 грн; сума фінансування: 8800,00 грн. У реєстрі, зокрема, вказано, що даний реєстр прав вимоги набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та є невід`ємною частиною договору.

Реєстр прав вимоги №145 від 03.08.2021 року підписаний сторонами договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року: представниками ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнт).

Згідно з договором факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, укладеним між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1. договору).

Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення прав вимоги за цим договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не замінює попередній (п.2.2. договору).

Розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнта за договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100 гривень (ціна продажу), що сплачуються клієнтом протягом 2 (двох) банківських днів з дати складання кожного реєстру прав вимог на банківський рахунок фактора, зазначений у відповідному пункті цього договору (п.2.3. договору).

Право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, по формі, встановленій у додатку до договору (п.4.1. договору).

Договір факторингу №20102022 від 20.10.2022 року підписаний сторонами.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року до договору факторингу№20102022 від 20.10.2022 року, сформованого 18.09.2024 року представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» Кожухівським Я.І., від клієнта ТОВ «Таліон Плюс» на користь фактора ТОВ «ФК «ЄАПБ» було передано право вимоги до боржника: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , кредитний договір №165998718, заборгованість по основному боргу: 22000,00 грн, заборгованість по відсоткам: 60051,00 грн; загальна сума заборгованості 82051,00 грн.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №165998718 від 01.05.2021 року за період з 06.03.2023 року по 31.08.2024 року, згідно з яким, її розмір станом на 06.03.2023 року, становить 82051,00 грн, та яка складається із заборгованості по основному боргу у розмірі 22000,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 60051,00 грн.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором №165998718 у розмірі 82051,00 грн, яка складається з заборгованості по основному боргу у розмірі 22000,00 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 60051,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що належними та допустимими доказами позивач підтвердив надання кредитором за укладеним кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до позивача, грошових коштів відповідачу, а останнім не вчинено дій щодо їх повернення та сплати відсотків.

Такий висновок не відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.

Відповідно до алгоритму дій споживача в телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору, позичальник запрошується для переходу на сторінку для ознайомлення з офертою, яка містить в собі всі істотні умови договору та додатково повідомляється СМС-повідомленням, на номер телефону, вказаний позичальником у заявці на кредит.

Позичальник має можливість завантажити собі на персональний комп`ютер проект договору (оферту) в електронному вигляді, як це передбачено абз. 2 ч. 7ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Одночасно з переходом на сторінку ознайомлення з офертою, Товариством генерується та відправляється, на номер телефону вказаний позичальником в заявці на кредит, персональний одноразовий ідентифікатор, який використовується позичальником для підписання електронного договору.

Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме - акцептом в розумінні ч. 3 п. 6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

У разі вчинення дій спрямованих на прийняття оферти, позичальник повідомляється про те, що Товариством ініційовано грошовий переказ за реквізитами електронного платіжного засобу, вказаного Позичальником в Заявці на кредит.

Одночасно з підписанням договору, Товариство відправляє на електронну адресу, вказану позичальником у Заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та з вкладеним в нього примірником.

Отже, інформаційно-телекомунікаційною системою Товариства роз`яснюється позичальнику, що у разі його згоди з офертою Товариства, а саме ввести одноразовий ідентифікатор отриманий від Товариства і відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі та натиснути кнопку «Відправити/Підписати», що одночасно є підписанням договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, як і було зроблено з відповідачем, тобто введення у відповідне поле одноразового ідентифікатора та перерахування Товариством грошових коштів на банківський рахунок позичальника.

Колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи відсутній Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 165998718 від 01.05.2021 року перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс».

Додатковою угодою №26 від 31.12.2020 року вносились зміни до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року.

Позивач зазначив, що первісне відступлення прав вимоги за кредитним договором №165998718 від 01.05.2021 року відбулось від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» на підставі зазначеного вище договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, підтвердженням чого є витяг з реєстру прав вимоги №145 від 03.08.2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року.

20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20102022, відповідно до якого за доводами позовної заяви ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було відступлено право вимоги за кредитним договором №165998718 від 01.05.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. ч. 1, 3ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1ст. 633 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги:

1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17 відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.

Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 01.05.2021 року, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року та додаткова угода від 31.12.2020 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року.

За таких обставин ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане позивачу цим товариством на підставі договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ«ФК «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів».

Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав доведеним укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору №165998718 від 01 травня 2021 та набуття права вимоги за вказаним договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають матеріалам справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №165998718 від 01 травня 2021 року.

За встановлених обставин колегія суду дійшла висновку про те, що права кредитора за договором кредитної лінії №165998718 від 01 травня 2021 року до позивача не перейшли, внаслідок чого позивач не набув прав кредитора по відношенню до позичальника ОСОБА_1 , на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 року боргові зобов`язання за кредитним договором від 01.05.2021 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору на час укладення договору відступлення права вимоги від 28.11.2018 року.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини у справі, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких підстав, рішення суду першої інстанції у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з вимогами п.п. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн, а тому вказана сума у зв`язку з відмовою в позові підлягає відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 82051,00 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.368, 369, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2024 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: