Провадження № 2/357/1112/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 червня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Махненко Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2023 року адвокат Цурка Наталія Олександрівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини.

ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звертається до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - Відповідач, ОСОБА_2 ) про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення збитків та упущеної вигоди через недопущення Позивача до приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в якому остання здійснює господарську діяльність, як фізична особа-підприємець та Товариства з обмеженою відповідальністю «АТФ+» (далі - ТОВ «АТФ+»).

17 травня 1980 року між ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений шлюб. 8 жовтня 1987 року у відділі РАГСУ шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 17.05.2020.

28 червня 1989 року (вдруге) між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу вчинено запис 28.06.1989 року за №951 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2021 року у справі №357/6910/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, а вказане рішення набрало законної сили 04.01.2022 року.

На разі, в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді цивільна справа №357/8305/23 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_1 в зустрічній позовній заяві заявлено до поділу наступні об`єкти нерухомого майна:житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 25248711 (титульним власником є ОСОБА_2 відповідно до даних з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно);житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 (титульним власником є ОСОБА_2 відповідно до даних з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно);комплекс, нежитлових будівель та споруди за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 28609685 (титульним власником є ОСОБА_2 відповідно до даних з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно);нежиле приміщення, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_5 , заг. пл. 186,8 кв.м., реєстраційний номер майна 17238250 (титульним власником є ОСОБА_1 відповідно до даних з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно);земельна ділянка, для індивідуального дачного будівництва за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н., Шкарівська сільська рада, заг. пл. 0,1 га, кадастровий номер: :01:023:0354, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 4 (титульним власником є ОСОБА_1 відповідно до даних з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно).

Окремо в межах розгляду зазначеної справи, ОСОБА_1 зверталася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна; встановлення заборони державним реєстраторам та будь-яким іншим особам, які наділені правами у сфері державної реєстрації здійснювати будь-які дії щодо реєстрації відчуження (купівлі-продажу, міни, дарування тощо) або припинення права власності на об`єкти нерухомого майна; зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до нежитлових будівель літ. "А",пл. 1352,1 кв.м. та споруд, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_1 ; заборони ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти дії щодо встановлення перешкод ОСОБА_1 мати доступ до приміщення комплексу, нежитлових будівель літ. "А",пл. 1352,1 кв.м. та споруд, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_1 встановлення охорони, зміни замків та/або інших перешкод у користуванні.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2023 у справі №357/8305/23 заяву про забезпечення позову задоволено повністю.

Судом встановлено, що з 25.08.2023 року ОСОБА_2 змінив замки та встановив систему охорони щодо приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке є спільною сумісною власністю колишнього подружжя та перебуває в оренді у ОСОБА_4 , яка в зазначеному приміщенні здійснює трудову діяльність як фізичної особи-підприємця та ТОВ «АТФ + », де ОСОБА_4 є кінцевим бенефіціарним власником.

Така поведінка ОСОБА_2 порушує права ОСОБА_1 та завдала їй значних фінансових збитків, так як через неможливість потрапити до приміщення, ОСОБА_1 порушила строки виконання взятих на себе робіт, за що понесла фінансову відповідальність. Більше того, несвоєчасне виконання робіт, значна затримка у часі, негативно вплинула на професійну та ділову репутацію Позивача.

Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 25.06.2002 року №192 було погоджено приватному підприємцю ОСОБА_2 місце розташування станції технічного обслуговування на земельній ділянці загальною площею 0,2630 га за рахунок земель Білоцерківської міської ради по АДРЕСА_2 . В подальшому на підставі акту вибору та обстеження земельної ділянки, передбаченої під будівництво станції технічного обслуговування Приватному підприємцю ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 в травні 2002 року Білоцерківською міською СЕС було видано висновок №212 від 12.12.2002 року щодо вибору (відведення) земельної ділянки під забудову. Однак, само будівництво станції технічного обслуговування відбувалось протягом грудня 2008 року - липня 2009 року, про що свідчить Акт готовності об`єкта до експлуатації №109-е від 19.08.2009 року.

Також про завершення будівництва станції технічного обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 1352,1 кв.м.) 21.08.2009 року було отримано свідоцтво №10000100 про відповідність збудованого об`єкту проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил. 21.10.2009 року за ОСОБА_2 в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстровано право власності на комплекс, нежитлову будівлю літ. «А», площею 1352,1 кв.м., яке розташовано на за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 28609685), що підтверджується інформаційною довідкою №344415248, сформованою 28.08.2023 року.

В той же час, слід звернути увагу, що кошти за які здійснювалось будівництво цього нерухомого майна були отримані ОСОБА_1 , як фізичною особою підприємцем на умовах договору про надання траншу №БЦ-6.7704/480 в розмірі 140 000,00 (сто сорок тисяч) доларів США від 17.03.2008 року, укладеного з ЗАТ «ПроКредит Банк».

Крім цього, ОСОБА_1 оформила рамкову угоду №БЦ-480 від 17.03.2008 року з ЗАТ «ПроКредитБанк» на отримання кредиту в сумі ліміту кредитування в еквіваленті 500 000,00 (п`ятсот тисяч) доларів США. В забезпечення виконання цього кредитного договору також було укладено Договір іпотеки №БЦ-480-Д1 від 17.03.2008 року та Договір поруки №БЦ-480-Д1 від 17.03.2008 року. 23 грудня 2010 року між банком та Позивачем було погоджено умови договору про припинення Рамкової угоди, а також вилучені з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек відповідні записи. Наведене свідчить про належне виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 перед банком.

Тобто, земельну ділянку було виділено, так само як і збудовано об`єкт нерухомості під час перебування Позивача та Відповідача у шлюбі.

Отже, керуючись наведеними вище правовими нормами, комплекс, нежитлова будівля літ. «А»,площею 1352,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Щодо усунення перешкод у користуванні та стягнення завданих збитків та упущеної вигоди, через порушення права власності Позивача.

Отже, щодо спірного об`єкта - комплекс, нежитлова будівля літ. «А»,площею 1352,1 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , є співвласником та має безперешкодне право використовувати об`єкт за його цільовим призначенням.

Факт незаконних перешкод у користуванні вчинених Відповідачем щодо спірного об`єкта - комплекс, нежитлова будівля літ. «А»,площею 1352,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 підтверджено матеріалами у справі та встановлено в рамках судової справи № 357/8305/23, яка перебуває на розгляді у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області.

Крім того, між тодішнім подружжям в 2019 році, було укладено договір оренди строком на 10 років. На момент вчинення ОСОБА_2 дій щодо перешкоджання у використанні об`єкта ОСОБА_1 зазначений договір не було припинено чи розірвано. Відповідно, Позивач була наділена правом на використання одноособово спірного об`єкта, а Відповідач свідомо та ціленаправлено перешкоджав та порушував права на користування нерухомим майном ОСОБА_1 .

Таким чином, з огляду на зазначене, ОСОБА_2 порушив право власності на спірний об`єкт шляхом здійснення перешкод та заборони використання нежитлового приміщення, а також порушено договір оренди,за яким без жодних підстав та аргументів встановлено нові замки охорону, тобто протиправно здійснено перешкоди до приміщення.

З огляду на зазначене, ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є стягнення з ОСОБА_2 на користь останньої завданих збитків та упущеної вигоди.

Так, за період з 16 червня 2023 року по 28 липня 2023 року (43 календарні дні, з яких 31 день робочий) дохід ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця становив 177 929, 59 грн, що з розрахунку за один робочий день складає 5 740 гривень.Зазначене, підтверджується накладними.

Періодом, протягом якого Позивач не могла користуватись спірним об`єктом через здійснені перешкоди Відповідачем є 25.08.2023 - 09.10.2023, що становить 46 календарних днів, з яких 32 дні робочі.Таким чином, 32 робочі дні * 5 740 грн = 183 680 гривень.

Отже, сума збитків у вигляді упущеної вигоди, за термін, протягом якого Позивач вимушено не працювала через недопущення Відповідача до об`єкта нерухомого майна складає 183 680 гривень.

Цинічна та протиправна поведінка Відповідача протягом майже двох місяців поспіль, та фактична бездіяльність контролюючих та правоохоронних органів щодо поновлення її прав та притягнення Відповідача до встановленої законом відповідальності, призвела до того, що вона постійно думає про поновлення своїх прав та не може у повній мірі зосередитись на роботі та належним чином виконувати свої професійні обов`язки. Більшість клієнтів, яким надавала послуги з обслуговування та ремонту автомобілів перейшли на обслуговування до інших станцій технічного обслуговування, що мало наслідком зменшення доходу.

На цьому підґрунті у неї часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, а тому, внаслідок заподіяння шкоди її майну страждає не лише вона, але і її близькі та знайомі люди, колеги по роботі.

З огляду на зазначене вважає, що у зв`язку з неправомірними діями Відповідача, Позивачу заподіяно моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 гривень.

Тому, просила суд усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 нерухомим майном- нежитловою будівлею літ. «А»,площею 1352,1 кв.м., якарозташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом встановлення права безперешкодного доступу та здійснення підприємницької діяльності та забороні вчиняти перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 завданих збитків та упущеної вигоди в загальному розмірі 183 680 грн, а також стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 судові витрати та витрати на правову допомогу ( а. с. 1-17 том 1 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2023 ( а. с. 130-131 том 1 ), головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ).

Ухвалою судді від 28.12.2023 позовна ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди була залишена без руху ( а. с. 126-128 том 1 ).

12.01.2024 судом отримано за вх. № 2318 від представника позивача ОСОБА_6 клопотання про усунення недоліків позовної заяви ( а. с. 134-137 том 1 ) та квитанцію про сплату судового збору ( а. с. 139 том 1) на виконання ухвали судді від 28.12.2023.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

16 січня 2024 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача (а. с. 140 том 1).

16.02.2024 за вх. № 9073 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а. с. 141 том 1).

Згідно отриманої інформації, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 07.10.1998 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Ухвалою судді від 20 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у дані справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 21.03.2024 ( а. с. 142-143 том 1 ).

22.03.2024 за вх. № 16221 судом отримано від представника відповідача ОСОБА_7 відзив на позовну заяву позивача ОСОБА_1 ( а. с. 167-170 том 1 ).

В даному відзиві просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи наступним.

17 травня 1980 року між позивачем за зустрічним позовом - ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідачем за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений шлюб, який був розірваний у відділу РАГСУ 08.10.1987 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 17.05.2020 року.

28 червня 1989 року (вдруге) між позивачем за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідачем за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений шлюб, який був зареєстрований Відділом РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу вчинено запис 28.06.1989 року за № 951 та видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_5 .

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа № 357/8305/23 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

В межах розгляду зазначеної справи, ОСОБА_1 зверталася до суду із заявою про забезпечення позову зокрема серед них шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до нежитлових будівель літ. «А»,пл.1352,1кв.м. та споруд, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_1 , заборони ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти дії щодо встановлення перешкод ОСОБА_1 мати доступ до приміщення комплексу, нежитлових будівель літ. «А»,пл. 1352,1 кв.м. та споруд за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_1 встановлення охорони, зміни замків та/або інших перешкод у користуванні.

30.08.2023 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заяву про забезпечення позову задоволено повністю.

Проте, позивач не зазначила та як наслідок ввела в оману суд, що постановою Київського апеляційного суду від 20.12.2023 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2023 року в частині зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до нежитлових будівель літ. «А», площею 1 352,1 кв.м та споруд за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_1 , та заборони ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти дії щодо встановлення перешкод ОСОБА_1 мати доступ до приміщення комплексу нежитлових будівель літ. «А», площею 1 352,1 кв.м та споруд за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_1 , шляхом встановлення охорони, зміни замків та/або інших перешкод у користуванні, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

В іншій частині ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2023 року залишити без змін.

Апеляційний суд в своїй постанові вказав, «...запропоновані заявником заходи забезпечення позову у вигляді зобов`язання відповідача надати доступ до нежитлових будівель та споруд і встановлення йому заборони та іншим особам вчиняти дії щодо встановлення перешкод заявниці мати доступ до цього нерухомого майна є необгрунтованими, не відповідають вимогам розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову з метою ефективного захисту або поновлення її прав, за захистом яких вона має намір звернутися до суду».

Крім того, Позивач в своєму позові посилається на договір оренди від 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 користується даним приміщенням для здійснення господарської діяльності безоплатно протягом 10 років для здійснення власної господарської діяльності та вказує що даний договір не припинено, не розірвано та не визнано недійсним.

Звертають увагу суду, що вказаний договір відповідач не укладав, примірник такого договору оренди у нього відсутній, підпис у договорі підроблений. Даний договір є нікчемним, оскільки ОСОБА_2 не укладався, не підписувався.

У зв`язку з чим, Відповідач 29.02.2024 року ОСОБА_2 подано до Білоцерківського районного управління поліції Головного управління НП в Київської області заяву про вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст.358 КК України та ч.4 ст.358 КК України.

Крім того Згідно витягу з ЄРДР 15.07.2023 року відкрито кримінальне провадження №0001274 сектором дізнання Білоцерківського районного управління поліції Головного управління НП в Київської області за ч. 1 ст.358 КК України. Відповідно до вказаноговитягу встановлено, що невідома особа, підробила договір оренди № 25/01/17 приміщення СТО за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Героїв Чорнобиля, буд. 216а від 25.01.2017 року, підробила договір оренди №45-2018 приміщення СТО за адресою: АДРЕСА_1 від 22.10.2018 року, підробила договір оренди №25/01/2020 приміщення СТО за адресою: АДРЕСА_1 від 25.01.2020 року, підробила договір оренди №8/2020 приміщення СТО за адресою: АДРЕСА_1 від 30.04.2020 року.

А тому посилання Позивача на те, що вона відповідно до договору оренди має право на безперешкодне користування вищевказаним майном є безпідставними та не породжують будь-які права у ОСОБА_1 , оскільки договори зазначені в позовній заяві є нікчемними.

Також, рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 25.06.2002 року №192 було погоджено приватному підприємцю ОСОБА_2 місце розташування станції технічного обслуговування на земельній ділянці загальною площею 0.2630 га за рахунок земель Білоцерківської міської ради по АДРЕСА_2 .

Будівництво станції технічного обслуговування фактично розпочалося господарським способом з 2003 року та відбувалось до 2009 року.

Орієнтовно у 2008 році будівництво станції технічного обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 1352.1 кв.м.) було фактично завершено та 19.08.2009 року підписано Акт готовності об`єкта до експлуатації.

21.08.2009 було отримано свідоцтво №10000100 про відповідність збудованого об`єкту проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил.

21.10.2009 за ОСОБА_2 в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстровано право власності на комплекс, нежитлову будівлю літ. «А», площею 1352.1 кв.м., яке розташовано на за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 28609685), що підтверджується інформаційною довідкою № 301949196, сформованою 02.06.2022 року.

Твердження ОСОБА_1 , щодо будівництва станції технічного обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 1352.1 кв.м.) за кредитні кошти відповідно до укладених договорів із ЗАТ «ПроКредит Банк» жодним чином не обґрунтовані та не підкріплені доказами витрачання ОСОБА_1 кредитних коштів на будівництво станції технічного обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 1352.1 кв.м.).

Разом з тим, звертають увагу на відсутність згоди ОСОБА_2 на отримання ОСОБА_1 кредитних коштів від ЗАТ «ПроКредит Банк», а отже дані кошти не були спільною сумісною власністю подружжя, котрі використовувалися ОСОБА_1 на власний розсуд без погодження із ОСОБА_2 .

А отже, враховуючи вищевикладене, комплекс нежитлових будівель літ. "А", площею 1352.1 кв.м. (реєстраційний номер майна 28609685), який розташований за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Героїв Чорнобиля, будинок 216а є неподільною власністю Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 котре використовується для здійснення господарської діяльності та не підлягає визнанню спільною сумісною власністю подружжя.

З урахуванням вказаного вище, Відповідач вбачає необхідним у задоволенні позовних вимог викладених у позовній заяві відмовити у повному обсязі, оскільки матеріали справи не містять належний доказів наявності у Позивача права власності на нежитлове приміщення, права користування даним майном, а відтак немає підстав для усунення перешкод у користуванні нежитловими будівлями літ. «А», площею 1 352,1 кв.м та споруд за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_1 .

28.03.2024 за вх. № 17663 судом отримано відповідь на відзив ( а. с. 199-205 том 1 ).

Протокольною ухвалою від 13.11.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 12.12.2024 ( а. с. 212-217 том 2 ).

Розгляд справи неодноразово відкладався з різних причин, з оголошенням повітряної тривоги на території Київської області ( а. с. 220, 223 том 2 ) та за клопотаннями представника позивача ( а. с. 226-228, 235-237 том 2, а. с. 1 том 3 ).

В судовому засіданні 29.05.2025 позивач та її представник, кожний окремо, підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в ній, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.05.2025 заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити в повному обсязі, оскільки вимоги позивача є недоведеними та безпідставними. Звертала увагу, що сторона посилається на договір оренди від 2019 року, однак стороною позивача не було надано оригіналу, а наявна копія у справі є нечитабельною.

Інших заяв клопотань по суті спору у сторін не було, однак завершити розгляд справи та прийняти відповідне судове рішення за результатами розгляду не вдалося, за клопотанням представника позивача було оголошено перерву до18.06.2025 ( а. с. 11-29 том 3 ).

Вказане клопотання представника позивача було зумовлено необхідністю прибути до іншого засідання.

В судове засідання 18.06.2025 учасники не з`явились, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить розписка ( а. с. 30 том 3 ).

В свою чергу, 18.06.2025 за вх. № 34108 від адвоката Коннової Н.І., яка є представником відповідача надійшла заява, в якій просила проводити судове засідання без її участі та участі відповідача. При цьому, просила завершити розгляд справи, оскільки всі докази вже подані та досліджені. Просила відмовити в задоволенні позову ( а. с. 31 том 3 ).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В свою чергу, відповідач ( представник ) скористувалась вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, з урахуванням наданих пояснень з боку учасників судового розгляду в судовому засіданні 29.05.2025, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

Так, за матеріалами справи встановлено, що 17 травня 1980 року між ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений шлюб, про що свідчить відповідне свідоцтво ( а. с. 45 том 1 ).

8 жовтня 1987 року у відділі РАГСУ шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 17.05.2020.

28 червня 1989 року (вдруге) між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу вчинено запис 28.06.1989 року за № 951 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ( а. с. 46 том 1 ).

Як встановлено та не спростовано сторонами по справі, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2021 року у справі №357/6910/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, а вказане рішення набрало законної сили 04.01.2022 року ( вказане судове рішення міститься в реєстрі судових рішень ).

Сторона позивача зазначала, що на разі, в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді цивільна справа №357/8305/23 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, ухвалено судове рішення, але не набрало законної сили.

В межах розгляду зазначеної справи, ОСОБА_1 зверталася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна; встановлення заборони державним реєстраторам та будь-яким іншим особам, які наділені правами у сфері державної реєстрації здійснювати будь-які дії щодо реєстрації відчуження (купівлі-продажу, міни, дарування тощо) або припинення права власності на об`єкти нерухомого майна; зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до нежитлових будівель літ. "А",пл. 1352,1 кв.м. та споруд, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_1 ; заборони ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти дії щодо встановлення перешкод ОСОБА_1 мати доступ до приміщення комплексу, нежитлових будівель літ. "А",пл. 1352,1 кв.м. та споруд, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_1 встановлення охорони, зміни замків та/або інших перешкод у користуванні.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2023 у справі №357/8305/23 заяву про забезпечення позову задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного суду від 20.12.2023 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2023 року в частині зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до нежитлових будівель літ. «А», площею 1 352,1 кв.м та споруд за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_1 , та заборони ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти дії щодо встановлення перешкод ОСОБА_1 мати доступ до приміщення комплексу нежитлових будівель літ. «А», площею 1 352,1 кв. м та споруд за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_1 , шляхом встановлення охорони, зміни замків та/або інших перешкод у користуванні, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.В іншій частині ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2023 року залишена без змін ( а. с. 171-188 том 1 ).

Апеляційний суд в своїй постанові вказав, «...запропоновані заявником заходи забезпечення позову у вигляді зобов`язання відповідача надати доступ до нежитлових будівель та споруд і встановлення йому заборони та іншим особам вчиняти дії щодо встановлення перешкод заявниці мати доступ до цього нерухомого майна є необгрунтованими, не відповідають вимогам розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову з метою ефективного захисту або поновлення її прав, за захистом яких вона має намір звернутися до суду».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Подібні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 3 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18), від 8 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21).

Згідно рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 25.06.2002 року № 192, погоджено приватному підприємцю ОСОБА_2 місце розташування станції технічного обслуговування на земельній ділянці загальною площею 0,2630 га за рахунок земель Білоцерківської міської ради по АДРЕСА_2 .

В подальшому на підставі акту вибору та обстеження земельної ділянки, передбаченої під будівництво станції технічного обслуговування Приватному підприємцю ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 в травні 2002 року Білоцерківською міською СЕС було видано висновок №212 від 12.12.2002 року щодо вибору (відведення) земельної ділянки під забудову. Однак, само будівництво станції технічного обслуговування відбувалось протягом грудня 2008 року - липня 2009 року, про що свідчить Акт готовності об`єкта до експлуатації № 109-е від 19.08.2009 року ( а. с. 48-49, 50-51, 52-53, 54-58 том 1 ).

Також про завершення будівництва станції технічного обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 1352,1 кв.м.) 21.08.2009 року було отримано свідоцтво № 10000100 про відповідність збудованого об`єкту проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил ( а. с. 59 том 1 ).

21.10.2009 за ОСОБА_2 в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстровано право власності на комплекс, нежитлову будівлю літ. «А», площею 1352,1 кв.м., яке розташовано на за адресою: АДРЕСА_1 , що не спростовано сторонами по справі.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач (її представник ) зазначає про те, що вищевказаний об`єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, відповідач ОСОБА_2 порушив право власності на спірний об`єкт шляхом здійснення перешкод та заборони використання нежитлового приміщення, а також порушено договір оренди, який укладено строком на 10 років, який не припинено та не розірвано, за яким без жодних підстав та аргументів встановлено нові замки охорону, тобто протипровно здійснено перешкоди до приміщення, що завдано збитків та упущеної вигоди.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення міститься й у статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Так, в позовній заяві позивач хоча і зазначала про те, що спірне нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить сторонам на праві спільної сумісної власності, водночас, на час розгляду даної справи не було надано доказів ( судового рішення, яке набрало законної сили ) з цього приводу.

Окрім цього, суд звертає увагу, що предметом спору у даній справі не встановлення право власності ( права спільної сумісної власності, поділ майна тощо ) на вищевказане нерухоме майно, а усунення перешкод у користуванні ОСОБА_1 нерухомим майном- нежитловою будівлею літ. «А»,площею 1352,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом встановлення права безперешкодного доступу та здійснення підприємницької діяльності та забороні вчиняти перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, а також стягнення з ОСОБА_2 завданих збитків та упущеної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В свою чергу, під час розгляду дано справи, з боку позивача не було надано жодного належного та допустимого доказу тому, що останній чиняться такі перешкоди.

До того ж, на питання суду під час розгляду справи, позивач зазначила, що таких доказів матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Окрім того, прохальна частина позовної заяви не конкретизована, кому саме заборонити вчиняти перешкоди у користуванні вищевказаним нерухомим майном позивачем.

Уточненої заяви з цього приводу з боку позивача на адресу суду не надходило.

Стосовно посилань позивача, що між колишнім подружжям в 2019 році, було укладено договір оренди строком на 10 років, який як зазначала позивач на сьогодні не було припинено чи розірвано і вона має право його використовувати, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Так, до матеріалів справи було надано стороною позивача копії Договору позички нежитлового приміщення від 25 грудня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «АТФ+» в особі директора Захаренко Людмили Володимирівни ( а. с. 79-81 том 1 ) та Договору оренди приміщення СТО № 8/2019, укладеного в квітні 2019 року між ОСОБА_2 ( Орендодавець ) та ФОП ОСОБА_1 ( Орендар ) ( а. с. 83-84 том 1 ).

Вищевказані договори, які наявні в матеріалах справи, копії є неналежної якості, на вимогу суду надати оригінал договору оренди ( договорів ), який між позивачем та відповідачем був укладений в 2019 році строком на 10 років ( користування приміщенням ), про що зазначала позивач у позовній заяві, суду не було надано.

В свою чергу, відповідач ( його представник ) заперечували проти того, що між позивачем та відповідачем укладався будь-який договір оренди, примірник такого договору оренди у нього відсутній.

З огляду на ч. 6 ст. 95 ЦПК України єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналу договору, зокрема за ініціативою суду. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 757/28231/13-ц.

В зазначеній вище постанові Верховний Суд вказав, якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, якщо оригінал договору не надано на вимогу суду, а інша сторона або сам суд сумніваються у відповідності копії оригіналу, то такий доказ може бути не прийнятий судом. Отже, суд може не врахувати надану копію при винесенні рішення, якщо не буде надано оригінал або іншим чином не буде доведено достовірність копії.

Тому, наявні копії Договору позички нежитлового приміщення від 25 грудня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «АТФ+» в особі директора Захаренко Людмили Володимирівни ( а. с. 79-81 том 1 ) та Договору оренди приміщення СТО № 8/2019, укладеного в квітні 2019 року між ОСОБА_2 ( Орендодавець ) та ФОП ОСОБА_1 ( Орендар ) ( а. с. 83-84 том 1 ), такі докази не беруться судом до уваги.

Інших договорів оренди ( оригіналів ), укладених між позивачем та відповідачем стосовно приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , суду не було надано.

До того ж, суд звертає увагу, що жодного договору оренди укладеного між фізичною особою позивачем та фізичною особою відповідачем стосовно приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлова будівля літ. «А», площею 1352,1 кв.м.), матеріали справи не містять та відповідно з боку позивача, яка звернулася до суду як фізична особа, не було надано.

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з ЄРДР від 15.07.2023 року вбачається, щоза заявою ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження №0001274 сектором дізнання Білоцерківського районного управління поліції Головного управління НП в Київської області за ч. 1 ст. 358 КК України ( а. с. 189 том 1 ).

Відповідно до вказаного витягу встановлено, що невідома особа, підробила договір оренди № 25/01/17 приміщення СТО за адресою: АДРЕСА_1 від 25.01.2017 року, підробила договір оренди № 45-2018 приміщення СТО за адресою: АДРЕСА_1 від 22.10.2018 року, підробила договір оренди № 25/01/2020 приміщення СТО за адресою: АДРЕСА_1 від 25.01.2020 року, підробила договір оренди № 8/2020 приміщення СТО за адресою: АДРЕСА_1 від 30.04.2020 року.

До того ж, з боку відповідача ( його представника ) додано до матеріалів справи висновок експерта № КСЕ-19/111-24/31233 від 30.05.2024, на дослідження експерту було надано договір № 25/01/17 оренди приміщення СТО за адресою: вул. Героїв Чорнобиля, 216-а від 25 січня 2017 та договір № 8/2020 оренди приміщення СТО за адресою: вул. Героїв Чорнобиля, 216-а від 30 квітня 2020 року, де за результатами дослідження експертом було встановлено, що підпис в оригіналі договору № 8/2020 оренди приміщення СТО за адресою: вул. Героїв Чорнобиля, 216-а від 30 квітня 2020 року в графі «Орендодавець» на сторінці 2 виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою. Відбиток круглої печатки «Захаренко Микола Петрович Ідентифікаційний номер НОМЕР_3 » «*м. Біла Церква * фізична особа-підприємець * Україна * Київська область» на сторінці «2» оригіналу договору № 25/01/17 оренди приміщення СТО за адресою: вул. Героїв Чорнобиля, 216-а від 25 січня 2017 в графі «Орендодавець» нанесений не печаткою « ОСОБА_2 Ідентифікаційний номер НОМЕР_3 » «*м. Біла Церква * фізична особа-підприємець * Україна * Київська область», також відбиток круглої печатки у договорі № 8/2020 оренди приміщення СТО за адресою: вул. Героїв Чорнобиля, 216-а від 30 квітня 2020 року в графі «Орендодавець» нанесений не печаткою « ОСОБА_2 Ідентифікаційний номер НОМЕР_3 » «*м. Біла Церква * фізична особа-підприємець * Україна * Київська область» ( а. с. 3-23 том 2 ).

В обґрунтування надання вказаного висновку експерта № КСЕ-19/111-24/31233 від 30.05.2024, стороною відповідача зазначалося про те, що раніше вже виникали подібні договори оренди, які ним не укладалися та не підписувалися.

Оскільки стороною позивача не доведено наявність договірних відносин ( оренди ) нежитлової будівлі літ. «А», площею 1352,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також перешкод у його користуванні, такі вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню, так як є недоведеними.

Оскільки не підлягають задоволенню вимоги позивача в частинінаявності договірних відносин, а також перешкод у його користуванні,не підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди у зв`язку з неможливістю користуватись вищевказаним об`єктом.

Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, яку позивач оцінила в розмірі 10 000 грн, то судом з цього приводу зазначається наступне.

Так, хоча в прохальній частині позовної заяви не міститься вимога про стягнення моральної шкоди, водночас, в тексті позову міститься з цього приводу обґрунтування, а також було підтримано представником позивача в судовому засіданні 29.05.2025, на якому, окрім іншого, просила стягнути моральну шкоду з відповідача у розмірі 10 000 гривень.

Так, моральна шкода з боку позивача була обґрунтована тим, що з боку відповідача є цинічна та протиправна поведінка протягом майже двох місяців поспіль, та фактична бездіяльність контролюючих та правоохоронних органів щодо поновлення її прав та притягнення відповідача до встановленої законом відповідальності, призвела до того, що вона постійно думає про поновлення своїх прав та не може у повній мірі зосередитись на роботі та належним чином виконувати свої професійні обов`язки. Більшість клієнтів, яким надавала послуги з обслуговування та ремонту автомобілів перейшли на обслуговування до інших станцій технічного обслуговування, що мало наслідком зменшення доходу.На цьому підґрунті у неї часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, а тому, внаслідок заподіяння шкоди її майну страждає не лише вона, але і її близькі та знайомі люди, колеги по роботі.

Згідно з частиною 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до частини третьої, п`ятої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір такої шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З урахуванням недоведеності з боку позивача в частині вищевказаних позовних вимог, не підлягають задоволенню і вимоги в частині стягнення моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку.

Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно встановивши обставини справи, суд виходить із недоведеності позивачем вимог, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є недоведеними.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.

Поняття «судовий збір» надане у Законі України «Про судовий збір», відповідно до ст. 1 якого під судовим збором розуміється - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

При звернені до суду з вищевказаним позовом, позивачем сплачено судовий збір, але оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, враховуючи положення вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 23, 321, 1167ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 81, 82, 89, 95, 133, 141, 187, 263-265, 273, 353-355 ЦПК України,пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2,п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995,п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах",Законом України «Про судовий збір», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Повний текст судового рішення складено 18 червня 2025 року.

Суддя О. І. Орєхов