Справа № 627/1088/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючої Вовк Л.В.

з участю секретаря Тішакіної Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача , адвокат Некрасов О.В.,

відповідачка ОСОБА_2 ,

представник відповідачки, адвокат Фільова Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства,

у с т а н о в и в :

Виклад позиції позивача.

У жовтні 2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 .

Позов обгрунтовано тим , що згідно рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 10.09.2014 , у справі № 627/1117/14-ц , з нього стягнуті на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2014 по 2018 р. позивач сплачував аліменти на утримання дитини , а в 2018 році відповідачка визнала , що позивач не є батьком дитини та забрала виконавчий лист з виконавчої служби. Запис про батька дитини у актовому записі про народження дитини , здійснений зі слів матері . Позивач просить припинити стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на утримання дитини , оскільки не є його батьком та виконавчий лист видано помилково.

06.11.2024 до суду від відповідачки надішов відзив на позовну заяву , в якому ОСОБА_2 просить позов ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскільки ОСОБА_1 є батьком дитини ОСОБА_3 та , згідно рішення суду від 10.09.2014 , зобов`язаний утримувати спільного сина.

В листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання батьківства .

Позовна заява мотивована тим, що з 2012 року по 2014 рік вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 , однак спільне життя не склалося через те, що відповідач дізнався про її вагітність. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 . На час народження дитини , позивачка з ОСОБА_1 вже не проживала, у зв`язку з чим відомості про батька до актового запису про народження дитини , були внесені за вказівкою матері , відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, а саме батьками зазначені « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_6 ». Відповідач ОСОБА_1 не визнає дитину , аліменти з 2014 року не сплачував , однак в 2024 році сплатив аліменти на утримання дитини у сумі 3850 грн. Посилаючись на зазначені обставини , просить визнати ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , зазначивши у графі відомості про батька дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 07.10.2024 позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху , позивачу надано строк для усунення недоліків.

10.10.2024 до суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 14.10.2024 судом було направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки.

Ухвалою суду від 14.10.2024 первісний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, підготовче судове засідання призначено на 11.11.2024.

Ухвалою суду від 11.11.2024 поновлено строк для подання зустрічної позовної заяви , прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 , зустрічний позов ОСОБА_2 , та первісний та зустрічний позови об`єднані в одне провадження.

Ухвалою суду від 11.11.2024 по справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза.

Ухвалою суду від 14.02.2025 задоволено клопотання експерта.

Ухвалою суду від 11.06.2025 за клопотанням представника позивача, адвоката Некрасова О.В., закрито провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів , у зв`язку з відмовою від позову.

У судовому засіданні позивачка за зустрічним позовом та її представник підтримали позов , просять задовольнити .

У судовому засіданні представник відповідача за зустрічним позовом , позов ОСОБА_2 про визнання батьківства не визнав , просить залишити позов без задоволення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Судовим розглядом встановлено, що сторони з 2012 по 2014 р. перебували у фактичних шлюбних відносинах , від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Олексіївською сільською радою Краснокутського району Харківської області від 07.05.2014, у графі Батьки : батьком дитини зазначений- ОСОБА_5 , а матір`ю дитини - ОСОБА_6 , державна реєстрація проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. ( а.с. 12)

Як зазначено у відповіді Валківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області від 08.10.2024 , відповідно до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державна реєстрація його народження проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України . ( а.с. 50-51)

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 10.09.2014, у справі № 627/1117/14-ц , з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 . Рішення набрало законної сили . ( а.с. 20-21 )

Окрім того , у судовому рішенні зазначено , що сторони перебувають у цивільному шлюбі та мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки про склад сім`ї , виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 01.11.2024 , ОСОБА_2 зареєстрована разом з сином ОСОБА_3 про АДРЕСА_1 . ( а.с. 89).

Походження дитини ОСОБА_3 від позивача ОСОБА_1 підтверджується висновком судової молекулярно - генетичної експертизи № 481 , проведеної експертом ННЦ « Інститут судових експертиз ім.Засл. проф. Бокаріуса » від 28.02.2025 , за яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є біологічним батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . , ймовірність даної події складає 99,%. ( а.с. 165-170)

Відбір біологічних зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у присутності матері ОСОБА_2 , проводився у приміщенні ННЦ « Інститут судових експертиз ім.Засл. проф. Бокаріуса »

Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. ( ч.3 ст.128 СК України)

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до роз`яснень наведених п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Згідно з п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За положеннями ст.134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у ст. 126, 127 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В силу ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1-7 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК - тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення від 07 травня 2009 року в справі Калачова проти РФ № 3451/05, § 34).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22, від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК- тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження факту батьківства.

З наведених обставин справи та наданих доказів , судом встановлено , що ОСОБА_1 є батьком дитини ОСОБА_3 .

Також важливим є те, що визнання ОСОБА_1 батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , відповідає якнайкращим інтересам дитини щодо визначення її походження та відповідної участі батьків у вихованні та утриманні.

Таким чином, суд вважає зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 доведеними та обґрунтованими, такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч. 1-5 ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).

Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Як вбачається із матеріалів справи та поданих стороною позивача документів, 06.11.2024 між адвокатом Фільовою Н.Д. та позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №23 (далі - Договір ) . Згідно цього Договору його предметом є представництво інтересів клієнта у судовій справі №627/1088/24. ( а.с.83)

В п. 5 зазначеного Договору , клієнт зобов`язаний оплатити вартість виконаних робіт (наданих правових послуг ) та прийняти виконану роботу . Оплата виконаних робіт фіксована . ( п.6 Договору )

Повноваження адвоката Фільової Н.Д. підтверджено : свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХВ № 000516від 27.05.2020 та ордером на надання правничої допомоги від 06.11.2024 , на підставі договору про надання правничої допомоги №23 від 06.11.2024 . ( а.с.84,85)

На підтвердження факту понесених судових витрат представником позивачки до матеріалів справи було надано: квитанцію до прибуткового касового ордера № 5 від 04.12.2024 , акт приймання-передачі наданих послуг за Договором від 23.04.2025, згідно якого судові витрати на професійну правничу допомогу складаються з наступних складових : 1500 грн - вивчення матеріалів справи , 3000 грн - складання та оформлення позовної заяви , 5000 грн - представництво інтересів у суді , а всього 9500 грн. ( а.с. 191-192)

Таким чином , вартість виконаних робіт, згідно акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 06.11.2024, становить 9500 грн.

Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи повне задоволення позовних вимог, суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 9500 грн сплачених витрат на професійну правничу допомогу.

Суд не приймає до уваги клопотання представника відповідача за зустрічним позовом , адвоката Некрасова О.В. , про зменшення судових витрат , оскільки клопотання не обгрунтоване та підстав для його задоволення не має .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

З огляду на квитанцію до платіжної інструкції №28 від 11.11.2024 , ОСОБА_2 був сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 1 211,20 грн, який підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь позивачки.

Окрім того , позивачка понесла судові витрати на проведення судової молекулярно -генетичної експертизи у сумі 16 281,52 грн , що підтверджується рахунком № 238 від 24.01.2025 , які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного та керуючись ст. 128 СК України, ст. 7, 10, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ,268 ,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Покровка Коломацького району Харківської області , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олексіївка Краснокутського району Харківської області .

Внести зміни до актового запису №10 від 07.05.2014 , складеного Олексіївською сільською радою Краснокутського району Харківської області , про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши у графі відомості про батька : « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с.Покровка Коломацького району Харківської області, громадянин України » .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачені судові витрати у загальній сумі 26 992 ( двадцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дві ) грн 72 коп , які складаються з судового збору у сумі 1211,20 грн, витрат за проведення судової експертизи у сумі 16 281,52 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9500,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Повне ім`я сторін :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення викладено 17.06.2025.

Суддя Л. В. Вовк