Дата документу 19.06.2025
Справа № 212/8134/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом: ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

третя особа: виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради в особі орган опіки та піклування

предмет та підстави позову: про позбавлення батьківських прав,

учасники справи:

представник позивача Шепель В.С.

відповідач ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 (надалі позивач) 19.08.2024 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач) (третя особа: виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради в особі орган опіки та піклування), згідно якого просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов обґрунтовано тим, що починаючи з вересня 2020 між позивачем та відповідачем тривали фактичні шлюбні відносини.

Від фактичних шлюбних відносин у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує в позові, що спільні життя з відповідачем не склалося, з грудня 2022 вони перестали проживати разом. Відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Покровської районної у місті ради №153 від 22.03.2023 дитина проживає з батьком.

Мати дитини взагалі не бачиться з нею та не телефонує.

Згідно довідки від 12.07.2024 за медичною допомогою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звертається її батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати в цьому участі не приймає, здоров`ям дитини не цікавиться.

Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, нехтує ними, не бере жодної участі у вирішенні важливих питань, пов`язаних з вихованням та утриманням дитини, жодним чином не піклується про стан здоров`я дитини, не забезпечує дитині належні умови для здорового зростання і духовного та фізичного розвитку, не намагається забезпечити належного медичного обслуговування, тощо.

В зв`язку з цим 15.07.2024 позивач звернувся до органу опіки та піклування з проханням надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач відзиву на позов не надала.

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позов та пояснив, що з вересня 2020 між сторонами тривали фактичні шлюбні відносини, від яких у них є донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина проживає разом з батьком, відповідно до рішення виконавчого комітету Покровської районної у місті ради №153 від 22.03.2023. Мати дитини живе окремо, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, нехтує ними, не бере жодної участі у вирішенні важливих питань, пов`язаних з вихованням та утриманням дитини, жодним чином не піклується про стан здоров`я дитини, не забезпечує дитині належні умови для здорового зростання і духовного та фізичного розвитку.

Відповідач в судовому засіданні категорично заперечила проти задоволення позову, просила суд відмовити у його задоволенні та пояснила, що дитина живе з батьком у м. Кривий Ріг. Вона намагається спілкуватися з дитиною, але цьому заважає велика відстань між ними. Останній раз вона бачила доньку, коли та знаходилася в лікарні на лікуванні, але вона не може їздити в Кривий Ріг кожного місяця, тому що у неї є ще одна маленька дитина. Вона не заперечувала проти того, щоб донька проживала з батьком, але не згодна з тим, щоб її позбавили батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_5 .

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник третьої особи надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с.43-44, 83-84, 102-103, 106-107), позов ОСОБА_1 не підтримує, вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав відповідачку ОСОБА_2 , просив прийняти рішення з урахуванням висновку, який затверджений рішенням виконкому Покровської районної у місті ради 19.03.2025 №211 та з урахуванням найкращих інтересів малолітньої дитини.

Ш. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 03.10.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.20).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 07.10.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.21-22).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06.05.2025 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.120).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах з вересня 2020.

Від фактичних шлюбних відносин у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7).

Позивач вказує в позові, що спільні життя з відповідачем не склалося, з грудня 2022 вони перестали проживати разом.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Покровської районної у місті ради №153 від 22.03.2023 дитина проживає з батьком (а.с.8).

Відповідно до довідки КНП «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ №2» Криворізької міської ради (амбулаторія №4), у ОСОБА_1 є донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкають за адресою: АДРЕСА_2 . За медичною допомогою звертається тільки тато, мати в цьому участі не приймає, здоров`ям дитини не цікавиться (а.с.9).

Згідно висновку Покровської районної у місті ради, як органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету районної у місті ради від 19.03.2025 №211 є не доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.95-96).

V. Оцінка Суду.

А. Щодо позбавлення батьківських прав.

В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

При цьому, відповідно до статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв`язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин.

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».

Досліджуючи питання чи „передбачено втручання у право відповідача «законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2) Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

В такій ситуації Суд звертає увагу, що позивач не зміг обґрунтувати мету, яку він прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини, проте виходячи з особливостей даної справи вказані обставини будуть враховані Судом при дослідженні питання про пропорційність втручання у право відповідача.

3) Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).

Визначаючи, чи був захід по втручанню у право відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України»).

Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що «основні інтереси дитини» є надзвичайно важливими. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Ще більш змістовний підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Так, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи:

«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;

по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.

Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50).

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи:

- погляди дитини;

- індивідуальність дитини;

- збереження сімейного оточення і підтримання відносин;

- піклування, захист і безпеку дитини;

- вразливе положення;

- право дитини на здоров`я;

- право дитини на освіту.

Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки.

Отже, повертаючись до обставин даної справи Судом встановлено, що відповідачу, як матері малолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК), що зазначив позивач в позовній заяві.

Основним твердженням позивача є те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, нехтує ними, не бере жодної участі у вирішенні важливих питань, пов`язаних з вихованням та утриманням дитини, жодним чином не піклується про стан здоров`я дитини, не забезпечує дитині належні умови для здорового зростання і духовного та фізичного розвитку, не намагається забезпечити належного медичного обслуговування, тощо (а.с.1 зв.). Зі своєї сторони Суд не може покласти вказане твердження в основу для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки остання хоча і не спілкується з дитиною, але бажає це робити, має для цього можливості і в судовому засіданні висловила бажання підтримувати зв`язок з дитиною і вживати заходів по її вихонанню, тому виходячи із особливостей правовідносин, що склалися між сторонами, вказані позивачем обставини не є достатніми підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (наприклад див. пункт 51 згадуваного раніше рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Згідно висновку органу опіки та піклування в особі Покровської районної у місті ради (а.с.69-70), не доцільно позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.95-96).

У зв`язку із чим, Суд може покласти його в основу для відмови в позбавленні батьківських прав відповідача.

Далі, продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для Суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуацію в бік покращення «положення дитини» та сприятиме реалізації її інтересів.

Так, позивач не надав достатніх доказів відповідних обставин та дійсної мети позбавлення батьківських прав.

Суд розуміє можливе існування між сторонами непорозуміння щодо виховання дитини та спілкування з нею відповідача, але дані суперечки не повинні йти на шкоду дитині і можуть лише свідчити про взаємну неправильну поведінку сторін по відношенню до дитини і ніяк не свідчать про необхідність позбавлення одного із батьків батьківських прав, наведене вимагає від обох з батьків зміни свого ставлення до спільної їх участі у вихованні дитини.

Аналізуючи особу відповідача, Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що вона притягувалася до кримінальної та адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство по відношенню до дитини, або позивача.

Важливим для Суду є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів і сама відповідач в судовому засіданні висловила бажання приймати участь у вихованні дитини, що в сукупності з іншими обставинами переконує Суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав.

Суд наголошує, що проблема виховання дітей і взаємовідносин з батьками виходить за рамки «правової категорії» і може охоплюватись соціальною, етичною, педагогічною та іншими сферами. Роль матері у вихованні дитини є край важливою для неї і посідає одне із найважливіших місць у вихованні дитини, а тому позбавлення матері батьківських прав по відношенню до дитини повинно здійснюватися як крайній захід і вимагає обов`язкового дослідження можливості застосування інших, менш радикальних заходів.

Аналогічно в пунктах 60-61 згадуваних Загальних зауважень Комітету ООН з прав дитини закріплено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право «підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадку, коли це суперечить найкращим інтересам дитини».

З огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучених, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

Таким чином, в даній конкретній ситуації, Суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача) ОСОБА_2 , враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, Суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і матері для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли мати виявила таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру.

Беручи до уваги всі наведені вище міркування, Суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими він обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З цих підстав, керуючись ст.ст.158, 159, 164 СК України, ст.ст.8, 12 Конвенції про захист прав і свобод людини і основоположних свобод, ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263, 265 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради в особі орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко