Справа № 148/994/25
Провадження №2-н/148/75/25
УХВАЛА

17 червня 2025 року м. Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Штифурко Л.А., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,-

встановив:

В квітні 2024 ОСОБА_1 звернулася до Тульчинського районного суду Вінницької області з вище вказаною заявою.

При вивченні матеріалів заяви ОСОБА_1 судом з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1320098 від 25.04.2025 було встановлено, що боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Місце проживання заявниці ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Фактичне місце проживання заявниці ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеної особи, за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 1 ст. 28 ЦПК України за вибором позивача позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заявниця скористалася своїм правом та відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів за місцем свого проживання.

Разом з тим, село Гнатків у складі Томашпільської селищної територіальної громади увійшло до складу новоутвореного Тульчинського району 17.07.2020 в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Томашпільського району відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17.07.2020 № 807-IX. А відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Виходячи із викладеного, враховуючи, що дана справа Тульчинському районному суду не підсудна, відповідно до вимог ст.ст. 27, 31, 32 ЦПК України, суд згідно ухвали від 28.04.2025 передав справу за підсудністю до Томашпільського районного суду Вінницької області за зареєстрованим місцем проживання заявниці, як внутрішньо переміщеної особи.

Однак матеріали вказаної справа згідно ухвали Томашпільського районного суду Вінницької області від 23.05.2025 повернуто Тульчинському районному суду з посиланням на норми ст.ст. 30, 31 ЦПК України як помилково направлені та зареєстровані в суді 17.06.2025.

Так само, у вказаній ухвалі Томашпільським районним судом Вінницької області надано оцінку ухвалі Тульчинського районного суду від 28.04.2025 як помилково постановленій, оскільки на його думку, відповідно до п.9 ч.1 ст. 165 ЦПК України, у видачі судового наказу слід було відмовити.

Звертаю, увагу, що постановляючи ухвалу від 28.04.2025 про направлення справи за підсудністю, Тульчинський районний суд виходив із того, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). А завданнями цивільного судочинства, якими є неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, засад цивільного судочинства, якими є верховенства права, диспозитивність, розуміність строків розгляду справи.

При ухваленні вказаного судового рішення суд врахував, яке значення має для заявниці справа, а також те, що її вимоги стосуються, в першу чергу інтересів дитини, на утримання якої вона просить стягнути аліменти. Крім того, з урахуванням того, що заявниця є внутрішньо переміщеною особою, можливо, не обізнана з системою судів в даному регіоні, однак потребує захисту та вирішення справи без зайвих зволікань та надмірного формалізму.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992).

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), заява № 35787/03, пункт 29, від 26.07.2007). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998).

Дійсно, законодавство вимагає дотримання формальних процедур, а не дотримання формальних процедур вимагає об`єктивна ситуація (доцільність, раціональність, домірність тощо).

Саме з огляду на вказане, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, недопущення ситуації, за якої заявниці повторно необхідно було вчиняти дії для звернення до суду, справа була передана за підсудністю до належного суду.

Оцінка Томашпільським районним судом Вінницької області ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 28.04.2025 не спростовує того факту, що дана справа підсудна саме Томашпільському районному суду, як і не впливає на чинність даного судового рішення. Надаючи таку оцінку ухвалі Тульчинського районного суду від 28.04.2025 як помилковій, Томашпільським районним судом не враховано, що вказана ухвала суду не оскаржена, не скасована апеляційним судом, який і вправі надати оцінку та сформувати висновки щодо помилковості (законності чи незаконності) ухвали суду першої інстанції, набула законної сили.

Отже, виходячи із засади цивільного судочинства щодо обовязковості судового рішення і вимог ст. 32 ЦПК України про те, що спори між судами про підсудність не допускаються, ухвала Тульчинського районного суду від 28.04.2025 підлягала виконанню, а справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна була бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Одночасно, звертаю увагу, що нормами ст.ст. 30, 31 ЦПК України, на які послався Томашпільський районний суд в ухвалі від 23.05.2025, не передбачено можливості повернення справи як помилково направленої. Як не передбачено такої підстави жодними іншими нормами цивільного процесуального законодавства.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 27, 31, 32 ЦПК України, суддя,-

постановив:

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 передати за підсудністю до Томашпільського районного суду Вінницької області (адреса: вул. І.Гаврилюка, 57, с-ще Томашпіль, Вінницька область, 24200).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.А. Штифурко