справа 278/2974/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Потенціал-С» на бездіяльність начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савіної Наталії,

В С Т А Н О В И В :

У провадження Житомирського районного суду Житомирської області надійшла вищевказана скарга згідно із прохальною частиною якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Потенціал-С» (далі - ТОВ «Торговий Дім «Потенціал-С») просить суд визнати бездіяльність начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () Савіної Наталії неправомірною та зобов`язати вилучити з Єдиних та державних реєстрів (Єдиного реєстру боржників, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) записи щодо скаржника.

Оглянувши зазначену скаргу із усіма доданими до неї матеріалами, суд вважає за необхідне повернути її скаржнику без розгляду виходячи із наступного.

За правилами ч. 1 ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 4 ст. 448 ЦПК України до скарги додаються докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Із ч. 4 ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження» убачається, що учасниками виконавчого провадження, зокрема, є виконавець та сторони.

За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

За правилами ч. 5 ст. 448 ЦПК України суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.

Разом із тим, за правилами п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Нормою ч. 2 ст. 449 ЦПК України передбачено, що пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Водночас, ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Проте, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2021 року в справі № 753/3465/20 (провадження № 61-12002св20) зазначено, що «судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено залишається без розгляду».

Окрім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18) зроблено висновок про те, що стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС».

Аналогічні правові висновки викладені також в постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року по справі № 201/4813/19.

Також суд звертає увагу і на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року по справі № 466/948/19 де вказано, що: «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання».

За таких обставин, виходячи із наведених правових позицій, можливо дійти висновку, що у разі, якщо скарга на дії/бездіяльність державного виконавця подається в межах виконавчого провадження з примусового виконання того чи іншого рішення суду, то строки на подання такої скарги визначаються виключно нормою процесуального закону, а не приписами ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, згідно із положеннями ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Нормою ст. 123 ЦПК України врегульовано, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок.

Разом із тим, у рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН Про захист прав людини та основоположних свобод).

Відтак, ураховуючи наведене та виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, поновлення строків для звернення до суду може відбутися виключно з ініціативи та в межах доводів учасників справи.

Так, із матеріалів справи вбачається, та судом установлено, що арешт, який бажає скасувати скаржник за наслідками розгляду цієї справи накладений постановою про арешт майна боржника від 30 листопада 2017 року в виконавчому провадженні № 5510699 з примусового виконання рішення Житомирського районного суду Житомирської області в цивільній справі № 278/2507/15-ц від 01 грудня 2015 року.

За таких обставин, як зазначалося вище, оскільки скарга на дії начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подана в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, то до подання такої скарги застосовуються виключно строки, визначені приписами ст. 449 ЦПК України.

Разом із тим, у матеріалах скарги міститься лист № 72236 від 30 травня 2025 року в якому начальником вищевказаного відділу державної виконавчої служби фактично відмовлено скаржнику в скасуванні зазначеного арешту з подальшим вилученням записів із відповідних реєстрів.

За таких обставин, можливо дійти висновку, що про порушення своїх прав скаржник дізнався 30 травня 2025 року, а тому мав би звернутися до суду із цією скаргою не пізніше 09 червня 2025 року.

Водночас, при огляді матеріалів скарги судом установлено, що вона сформована у підсистемі ЄСІТС «Електронний Суд» представником скаржника лише 16 червня 2025 року. Окрім цього, у її тексті скаржником не повідомляються суду причини, які призвели до пропуску встановленого процесуальним законодавством строку звернення до суду із такою скаргою, а також не заявляється клопотання про поновлення строку звернення до суду із нею.

Окрім цього, скаржником всупереч п. 2 ч. 4 ст. 448 ЦПК України до матеріалів скарги не долучено доказів її надсилання стягувачу в виконавчому провадження, в межах якого накладений вище згаданий арешт ОСОБА_1 .

Ураховуючи наведене, а також зважаючи на усталену судову практику з приводу врегулювання подібних правовідносин та положення ст. 448 і ч. 2 ст. 449 ЦПК України, суд вимушений повернути цю скаргу ТОВ «Торговий Дім «Потенціал-С» без розгляду. Водночас, суд уважає за необхідне роз`яснити скаржнику його право повторно звернутися до суду із аналогічними вимогами в разі усунення недоліків, вказаних у цій ухвалі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 447-1, 448, 449 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Потенціал-С» на бездіяльність начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савіної Наталії повернути скаржнику без розгляду.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Потенціал-С» його право повторно звернутися до суду із аналогічними вимогами в разі усунення недоліків, вказаних у цій ухвалі.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Повне рішення складено 20 червня 2025 року.

Суддя Віктор Мокрецький