Справа № 459/346/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цімура Яромир Володимирович, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2025 року, постановлену суддею Чепка В.В., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ у справах дітей Шептицької міської ради про неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини

встановив:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ у справах дітей Шептицької міської ради про неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Позов мотивує тим, що 06.06.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Гірницької селищної ради Львівської області.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Однак, сімейне життя у подружжя не склалося, вони почали проживати окремо. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.03.2018 у справі №459/477/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Син ОСОБА_3 був зареєстрований за місцем реєстрації свої матері, однак увесь час проживав із батьком та своїми дідом і бабою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28.11.2022 у справі №459/1335/22 визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

Фактично, вихованням сина займається позивач, оскільки ОСОБА_2 втратила інтерес до сина з моменту, відколи сторони почали проживати окремо. Відповідачка не цікавиться життям сина, не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, не спілкується з ним та не утримує його матеріально.

Позивачем створено всі відповідні умови для життя сина, зокрема окрему кімнату з належними умовами для повноцінного розвитку дитини. Батьки позивача допомагають йому з вихованням сина.

Рішення суду про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини необхідне позивачу для подальшого отримання соціальної допомоги як батьку-одинаку, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, а також задля отримання відстрочки від мобілізації.

Таким чином, просить встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2025 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Суд прийшов до висновку, що позивачем заявлено вимогу, яка не може бути самостійно заявленою в цивільній справі.

Подана позовна заява про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із ухвалою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цімура Я.В., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Ухвалу суду першої інстанції вважає незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що позивач звертався до суду у межах загального позовного провадження, що узгоджується з позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №201/5972/22. Тобто, мотивація оскаржуваної ухвали пов`язана із неправильним визначенням судом першої інстанції процесуального статусу позивача у даній справі та виду провадження.

Позивач позбавлений можливості отримати рішення про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, адже це відноситься до компетенції суду, а наявність у цій справі реального спору про право щодо виховання дитини є визначальною ознакою, що підтверджує підсудність такої справи саме суду загальної юрисдикції.

Факт самостійного виховання та утримання дитини не може бути встановлений в позасудовому порядку, адже жодний орган влади не наділений такими повноваженнями, крім суду.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились.

Від адвоката Цімура Я.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача.

Інших заяв або клопотань до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлена шляхом надіслання судової повістки поштовими засобами зв`язку, що підтверджується зворотнім повідомленням з відміткою про вручення від 05.05.2025.

Третя особа - відділ у справах дітей Шептицької міської ради повідомлені шляхом доставки електронного листа на їх офіційну електронну адресу, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка від 25.04.2025 (а.с.59).

Адвокат Цімура Я.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , повідомлений на його електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 25.04.2025 (а.с.60).

Позивач ОСОБА_1 згідно довідки від 25.04.2025 повідомлений шляхом надіслання електронної повістки на його особистий номер телефону в додаток «Viber» (а.с.61).

Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то суд вважає, що таку слід вирішити по суті(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.03.2018 у справі №459/477/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 06.06.2012 виконавчим комітетом Гірницької селищної ради Львівської області розірвано.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08.08.2012 батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Витягами з реєстру територіальної громади підтверджується, що ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28.11.2022 у справі №459/1335/22 визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

Згідно акту обстеження умов складеного 16.05.2024 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діяли від імені служби у справах дітей виконавчого комітету Червоноградської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання добрі. У помешканні зроблено сучасний ремонт, наявні відповідні меблі та побутова техніка. Дитина перебуває на утриманні ОСОБА_1 , який самостійно виховує дитину.

Згідно характеристики учня 6-Г класу Гімназії ім. родини Луговських ОСОБА_3. , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підписаної директором та класним керівником, мама належного виховного впливу не має. Проживає з іншої сім`єю окремо. На батьківські збори не з`являється. Успіхами сина не цікавиться.

Актом №2202/07 від 20.05.2024 складеного Виконавчим комітетом Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідкою наданою т.в.о. першого заступника командира частини - начальника штабу підполковником ОСОБА_9 військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України від 24.09.2024 підтверджено, що ОСОБА_1 , 1991 р.н. дійсно проходить військову службу під час мобілізації та військового стану у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 16.03.2022 наказ №69.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: 1) заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами; 3) у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 4) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому самому третейському суді виявився неможливим; 5) є рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування

з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому

з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь

у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції послався на п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, тобто на те, що позовна заява про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім цього, суд вказав, що позивачем заявлено вимогу, яка не може бути самостійно заявленою в цивільній справі.

З даною позицією суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на наступне.

Згідно правового висновку викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №201/5972/22 встановлення факту самостійного виховання дитини батьком не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, а інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Так, суд першої інстанції також вірно посилається на вищезгадану постанову, однак неправильно трактує суть того, що було встановлено в межах розгляду даної цивільної справи та саме до яких висновків прийшов касаційний суд.

В справі, яка була предметом розгляду Великої Палати батько звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання дитини в межах окремого провадження.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає

в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо

це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка

та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується

із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Таким чином, в справі, яка була предметом розгляду касаційного суду розгляд справи здійснювався в рамках окремого провадження, а в даній переглядаємій справі ОСОБА_1 перебуває в процесуальному статусі позивача, а не заявника та ним ініційовано позовне провадження.

Позовне провадження відрізняється від окремого провадження не тільки процесуальним статусом сторін, а також і особливостями розгляду такої справи, оскільки ключова відмінність позовного провадження від окремого полягає саме в наявності спору про право.

Велика Палата також акцентувала увагу на тому, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування.

Таким чином, слід погодитись з доводами ОСОБА_1 , що мотивація оскаржуваної ухвали пов`язана із неправильним визначенням судом першої інстанції процесуального статусу позивача у даній справі та виду провадження, оскільки позивач обрав правильний спосіб звернення до суду, а саме в рамках позовного провадження, що узгоджується з позицією Великої Палати.

У своїй Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2025 у справі №128/3616/24 виснував, що наявність згоди матері на одноосібне виховання батьком їх спільної дитини суперечить закріпленому в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, у зв`язку із чим заявлене заявником у цій справі питання не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та повинне вирішуватись у межах відповідного спору про право між батьками дитини у позовному провадженні. Встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини могло б мати негативні наслідки для матері дитини, а також потребує дослідження й врахування інтересів дитини.

З вищенаведеного слідує, що один із батьків, який звертається до суду із позовною заявою про встановлення факту одноосібного виховання дитини, а також неналежного виконання батьківських обов`язків іншого, зачіпає інтереси, які не можуть бути розглянуті в рамках окремого провадження, оскільки наявність спору про право не дозволяє суду вирішити таку справу без негативних наслідків для іншого з батьків та без врахування інтересів дитини.

Так, судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Однак, суд не може давати оцінку таким доказам та доводам по суті спору, зокрема щодо наявності певних юридичних фактів (дій чи подій), які підтверджуються актами цивільного стану чи рішенням суду, а також щодо наявності чи відсутності порушень одного з прав батьків, оскільки така оцінка здійснюється під час розгляду судом спору по суті. Відмовивши у відкритті провадження у справі ще до фактичної оцінки поданих доказів та обставин, на які посилається позивач, суд обмежив заявника у доступі до правосуддя, а також вийшов за межі наданих йому повноважень на стадії вирішення питання відкриття провадження.

ОСОБА_1 мотивує своє звернення до суду подальшим отриманням соціальної допомоги як батьку-одинаку, вирішенням інших питань щодо проживання та перебування дитини, а також отриманням відстрочки від мобілізації.

Тобто, дана справа повинна розглядатись в порядку позовного провадження, оскільки суд має врахувати інтереси дитини, зокрема й позицію органу опіки та піклування, залучити до розгляду справи військову частину в якій служить відповідач, оцінити всі надані позивачем докази, заслухати позицію матері та вже після аналізу даних обставин в сукупності вирішувати спір по суті заявлених вимог.

Отже, суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження з підстав, що заявлено вимогу, яка не може бути самостійно заявленою в цивільній справі прийшов до помилкових висновків, оскільки з урахуванням висновків Верховного Суду, така категорія справ підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в межах загального позовного провадження з урахуванням наявності спору про право.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цімура Яромир Володимирович, задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: