Справа № 703/2137/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

представників позивача Петренка О.В., Петренка В.М.,

представника відповідача Здоровко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Агро-Проялс» про розірвання договору оренди землі, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ФГ «Агро-Проялс», в якому просить розірвати договір оренди землі площею 2, 9079 га, кадастровий номер :02:002:0357, укладений 10 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ФГ «Агро-Проялс», зареєстрований Реєстраційною службою Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 29 травня 2015 року за № 9849217.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2, 9079 га (кадастровий номер :02:002:0357), що розташована в адміністративних межах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 10 лютого 2014 року, як з`ясувалось під час розгляду цивільної справи № 703/1678/21, між нею із відповідачем як орендарем було укладено договір оренди землі, предметом якого є належна їй земельна ділянка площею 2,9079 га кадастровий номер :02:002:0357.

Пунктами 9-12 договору оренди землі від 10.02.2014 передбачено, що річна орендна плата виплачується зерном ячменю та пшениці, але на суму не менше ніж 3% від нормативно грошової оцінки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції. Орендна плата вноситься щорічно. Остаточний розрахунок проводиться до 31 грудня щороку. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

Вказує, що вона не отримувала жодного кілограма ячменю чи пшениці у загальній кількості, що відповідає сумі не менше як 3% від нормативно грошової оцінки, упродовж всього часу оренди відповідачем її земельної ділянки та не підписувала відповідного акту приймання-передачі продукції. Також вказує, що вона не виявляла волі ані в усній ані у письмовій формі, що погоджена із орендарем, на зміну натуральної форми орендної плати на грошову чи змішану (одночасно грошову та натуральну). У порушення умов договору оренди, орендарем орендна плата у формі, що визначена договором, жодного разу їй не здійснювалась, що свідчить про систематичну несплату ФГ «Агро-Проялс» орендної плати, визначеної договором.

В зв`язку з викладеним просить розірвати означений договір оренди землі.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 17 травня 2023 року було відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

09 серпня 2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, узагальнені доводи в якому зводяться до наступного.

Так, представник відповідача вказує, що на виконання умов договору оренди землі від 10 грудня 2014 року, відповідач щорічно сплачує позивачці орендну плату відповідно до п. 11 договору оренди землі, а відповідачка її кожного року отримує, що підтверджується копіями відомостей про сплату орендної плати за 2015-2018 роки та банківськими виписками за 2019-2022 роки.

Відповідач з 2015 року по 2022 рік щорічно сплачує за ОСОБА_1 ПДФО та військовий збір і заборгованості у ОСОБА_1 перед податковою немає, що підтверджується довідкою ГУ ДПС у Черкаській області та бухгалтерським обліком ІС по оборотно сальдовій відомості по картці рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 , в яких зазначена дата утримання податків та виплати орендної плати.

Також зазначає, що оскільки відповідач щороку виплачував орендну плату згідно п. 11 договору оренди землі до 31 грудня, то систематична несплата орендної плати у нього відсутня, а отже відсутні і підстави для задоволення позову.

Окрім того, вказує, що ще до укладення договору оренди землі відповідачка мала потребу у коштах і в 2011 році отримала від керівника ФГ «Агро-Проялс» гроші в загальній сумі 17000 грн, що на той час становило 2000 доларів США, які не повернула.

Стверджує, що після укладення договору оренди землі, позивачка виявила бажання отримувати орендну плату грошима і щороку отримувала грошові кошти від відповідача і жодного разу не заперечила проти такої форми оплати за оренду землі, а не сільськогосподарською продукцією. Отже, на думку сторони відповідача, між ФГ «Агро-Проялс» та ОСОБА_1 існують договірні відносини, які виконуються відповідачем належним чином, є правомірними і діють на підстав діючого законодавства України, а тому позовна заява є надуманою і не підлягає до задоволення.

В зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 22 серпня 2023 року по справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представники позивача наполягали на задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, надавши пояснення, аналогічні поясненням, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках..

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,9079 га (кадастровий номер :02:002:0357), що розташована в адміністративних межах Ротмістрівської сільської ради Черкаського району Черкаської області із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 330038114 від 24 квітня 2023 року (а.с.11-12).

10 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ФГ «Агро-Проялс» було укладено договір оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, розміром 2,9079 га за кадастровим номером :02:002:0357 строком на сорок дев`ять років. Договір зареєстровано реєстраційною службою Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29 травня 2015 року за № 9849217 (а.с.7-10).

Пунктом 9 вказаного договору оренди землі встановлено, що річна орендна плата виплачується зерном ячменю та пшениці, але на суму не менше ніж 3% від нормативної грошової оцінки.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. 10 договору).

Відповідно до п.11 договору орендна плата вноситься щорічно. Остаточний розрахунок проводиться 31 грудня щороку.

Таким чином, спірний договір передбачає розрахунок виключно у натуральній формі сплати ФГ «Агро-Проялс» орендної плати зерном ячменю та пшениці у розмірі погодженому сторонами договору саме до 31 грудня поточного року, що встановлено самим договором.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 Земельного Кодексу України, (далі - ЗК України) орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 31 Закону договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Таким чином, враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч.2 ст.651 ЦК, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Стаття 611 ЦК передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких, за п.6 ч.1 ст.3 ЦК належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Про те, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору, свідчить усталена судова практика Верховного Суду, яку слід урахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК.

Зокрема, такий правовий висновок викладений у постанові ВС від 2.05.2018 у справі №925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. Той факт, що відповідач сплатив усю суму заборгованості з орендної плати за землю, не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки судами встановлений факт її систематичного невнесення протягом періоду дії договору оренди землі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, п. 36 договору оренди землі від 10.02.2014 сторони погодили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Разом з тим у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що до внесення змін до договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Агро-Проялс».

При цьому сторона позивача стверджує, що ОСОБА_1 не отримала орендну плату у визначеній у договорі натуральній формі та не виявляла волі ані в усній, ані у письмовій формі на зміну натуральної форми оплати орендної плати на грошову чи змішану.

Пунктом 38 договору оренди землі від 10.02.2014 передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням сду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Разом з тим, під час судового розгляду представник відповідача стверджувала, що відповідач на виконання умов договору оренди землі щорічно сплачує позивачці орендну плату, що підтверджується відомостями про сплату орендної плати за 20015-2018 роки та банківськими виписками за 2019-2022 року.

За клопотанням сторони позивача судом було призначено судову почеркознавчу експертиз у даній справі та на вирішення експерта поставлено питання: чи виконані підписи у відомостях на видачу орендної плати за 2015, 2016, 2017, 2018 роки в розділі «Підпис», від імені орендодавця ОСОБА_1 цією чи іншою особою?

За висновком експерта № СЕ-19/124-24/13569-ПЧ від 31.10.2024, підписи у відомостях на видачу орендної плати за 2015, 2016, 2017, 2018 роки в розділі «Підпис», від імені орендодавця ОСОБА_1 , виконані не гр. ОСОБА_1 , а іншою особою, з ретельним наслідуванням будь-якого справжнього підпису (підписів) ОСОБА_1 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що у порушення умов вказаного договору, орендарем орендна плата у формі, що визначена договором, позивачці не здійснювалась, що свідчить про систематичну несплату ФГ «Агро-Проялс» орендної плати, визначеної договором.

Суд приходить до висновку, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати в строк передбачений договором є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом також було досліджено копії розписок ОСОБА_1 від 10 жовтня 2011 року та від 11 листопада 2011 року про отримання від ОСОБА_2 в борг в загальні сумі 17000 грн.

Доводи представника відповідача про те, що орендна плата сплачена позивачеві, про що свідчать вище зазначені копії розписок, судом не приймається до уваги, з огляду на те, що у розписках ОСОБА_1 засвідчує, що вона отримала борг у ОСОБА_2 коштів під заставу свого земельного паю, разом з тим, предметом розгляду даної справи є підстави для розірвання договору оренди землі, а не боргові зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити та користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами п.п. 1, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Вивчивши надані сторонами докази, суд вважає, що у порушення умов вказаного договору, орендарем орендна плата у формі, що визначена договором, не здійснювалась, що свідчить про систематичну несплату ФГ «Агро-Проялс» орендної плати, визначеної договором.

Таким чином, неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати у визначеній договірними сторонами формі, є порушенням умов договору оренди землі.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Аналіз наведених обставин в їх сукупності, свідчить про істотне порушення ФГ «Агро-Проялс» умов договору оренди землі в частині сплати орендної плати за використання земельної ділянки, передбачених договором оренди землі.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, відзиві на позов та відповіді на відзив не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Щодо витрат, понесених позивачем при зверненні до суду, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає до задоволення у повному обсязі, відтак відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача також в повному обсязі підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 1073 грн 60 коп.

Що стосується вимоги позивача про компенсації судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат, які понесла позивач на правничу допомогу суду надано:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СА № 1057688 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 383, видане адвокату Петренку О.В.;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СА № 1101278 та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю 3 83, видане адвокату Петренку В.М.;

- договір про надання правничої допомоги від 11 травня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Петренком О.В.;

- акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 11.05.2023 про оплату ОСОБА_1 коштів у загальній сумі 6500 грн та квитанціями про оплату юридичних послуг від 12 травня 2023 року, 11 червня 2024 року, 14 червня 2023 року;

- детальний опис робіт, наданих адвокатом та їх вартість;

- додатковий договір до договору про надання правничої допомоги від 18 жовтня 2024 року.

Статтею 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Відтак, враховуючи критерії розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд вважає, що витрати за надання правничої допомоги понесені позивачем підлягають відшкодуванню в заявленому розмірі, а саме на користь позивача ОСОБА_1 з відповідача слід стягнути понесені нею судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 6500 грн. Саме така сума коштів, на думку суду, відповідає обсягу виконаних робіт адвокатом.

Щодо витрат, понесених ОСОБА_1 на оплаті проведеної за її ініціативою судової почеркознавчої експертизи в сумі 7640 грн суд зазначає наступне.

Згідно положень ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані з залученням експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.5 ст.139 ЦПК України, у випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

За результатами розгляду справи витрати на проведення експертизи підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів; 2) розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Від позивача у справі клопотань щодо зменшення розміру витрат на проведення експертизи не надходило.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 вересня 2024 року було призначено судову почеркознавчу експертизу.

На виконання ухвали суду про призначення експертизи експертною установою 14 листопада 2024 було надано висновок експерта № СЕ-19/124-24/13569-ПЧ від 31 жовтня 2024 за результатами проведення експертизи.

Разом з тим, представником позивача було надано рахунок на оплату № 226 від 08 жовтня 2024 року та квитанцію про оплату ОСОБА_1 витрат за проведення експертизи у сумі 7640 грн 64 коп.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 виконала свій обов`язок по оплаті зазначеної експертизи, а отже понесла судові витрати в цій частині.

Відповідно до ст.141ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.

Відтак, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача також підлягають до стягнення витрати, пов`язані із проведенням судової почеркознавчої експерти в сумі 7640 грн 64 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12-13, 76-77, 81, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Агро-Проялс» про розірвання договору оренди землі задовольнити.

Розірвати договір оренди землі площею 2,9079 га, кадастровий номер :02:002:0357, укладений 10 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Агро-Проялс», зареєстрований Реєстраційною службою Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 29 травня 2015 року за № 9849217.

Стягнути з Фермерського господарства «Агро-Проялс» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом справи: витрати по платі судового збору в сумі 1073 грн 60 коп., витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 6500 грн, витрати по оплаті судової почеркознавчої експертизи в сумі 7640 грн 64 коп., що в загальній сумі становить 15214 (п`ятнадцять тисяч двісті чотирнадцять) грн 24 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19 червня 2025 року.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: Фермерське господарство «Агро-Проялс», юридична адреса: Черкаська область, Черкаський район, с. Ротмістрівка, вул.. Шевченка, 23-а, .

Головуючий: Ю. В. Крива