КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6895/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 серпня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Сенька М.Ф.,-

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив стягнути з відповідача: заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 53 931 грн 51 коп.; грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 4 446 грн 55 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв?язку із порушенням строків її виплати в розмірі 364 грн 48 коп.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 жовтня 2023 року по день фактичного розрахунку; завдану моральну шкоду в розмірі 25 256 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади провідного юрисконсульта ДП «Завод 410 ЦА» у зв`язку із завершенням строку дії трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. Заробітна плата на день звільнення не виплачена, розрахунок з позивачем не проведено.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 09 серпня 2024 року названий позов задоволено частково.

Стягнуто з державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь ОСОБА_1 заборгованість із виплати заробітної плати в загальному розмірі 53 931 грн 51 коп.; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 4 446 грн 55 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв?язку із порушенням строків її виплати в розмірі 364 грн 48 коп.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 677 грн 72 коп.; завдану моральну шкоду в розмірі 5 000 грн 00 коп.; сплачений судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить заочне рішення суду змінити: в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, збільшивши його розмір до 88 781 грн 32 коп.; в частині стягнення завданої моральної шкоди, збільшивши її розмір до 25 256 грн 00 коп.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ДП «Завод 410 ЦА» заперечив щодо задоволення вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Заочне рішення суду в частині стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, компенсації втрати частини заробітної плати у зв?язку із порушенням строків її виплати не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та завданої моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Враховуючи обставини справи, ступінь вини відповідача, суд вважав, що розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду, яку позивач просив стягнути є значно завищеним.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що з 12 липня 2023 року ОСОБА_1 працював на посаді провідного юрисконсульта юридичного відділу ДП «Завод 410 ЦА» за строковим трудовим договором.

11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади провідного юрисконсульта ДП «Завод 410 ЦА» у зв`язку із завершенням строку дії трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Заробітна плата на день звільнення не виплачена, розрахунок з позивачем не проведено.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначав, що на день звільнення відповідачем не виплачена заробітна плата та не проведено розрахунок. На момент звернення із позовом заборгованість відповідача перед ОСОБА_1 з виплати заробітної плати не погашена.

За вимогами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком № 100.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Положенням п. 2 Порядку № 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Колегією суддів встановлено, що 11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади провідного юрисконсульта ДП «Завод 410 ЦА» у зв`язку із завершенням строку дії трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до долучених до матеріалів справи розрахункових листків щодо нарахованого та виплаченого доходу, заробітна плата ОСОБА_1 за серпень 2023 року склала 16 411 грн 96 коп., заробітна плата за вересень 2023 року склала 29 927 грн 55 коп.

Робочі дні у серпні 2023 року - 21; робочі дні у вересні 2023 року - 20.

Середньоденна заробітна плата складає ((16 411 грн 96 коп. + 29 927 грн 55 коп.) : 41 робочий день) 1 130 грн 23 коп.

Кількість днів (період) - 131 день.

Середній заробіток становить 148 060 грн 13 коп. (1 130 грн 23 коп. х 131).

Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 117 КЗпП України з ДП «Завод 410 ЦА» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 148 060 грн 13 коп.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув своєї уваги на вищенаведені положення постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 щодо розрахунку середнього заробітку та дійшов до помилкового висновку щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку у розмірі 677 грн 72 коп.

Разом з тим, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, представник ОСОБА_1 просив заочне рішення суду змінити в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, збільшивши його розмір до 88 781 грн 32 коп.

Враховуючи визначені представником апелянта межі позовних вимог, колегія суддів вважає, що з ДП «Завод 410 ЦА» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 88 781 грн 32 коп.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У ч. 3 ст. 23 ЦК зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи встановлені обставини справи, ступінь вини ДП «Завод 410 ЦА», принципи розумності та справедливості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зазначена ОСОБА_1 завдана моральна шкода у розмірі 25 256 грн 00 коп. є завищеною та не достатньо обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 5 000 грн 00 коп., колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний розмір відповідає принципу розумності, виваженості, справедливості та є співмірним із діями ДП «Завод 410 ЦА».

Заочне рішення суду в частині стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, компенсації втрати частини заробітної плати у зв?язку із порушенням строків її виплати не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 09 серпня 2024 року в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні ухвалено з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового рішення суду про стягнення з ДП «Завод 410 ЦА» на користь ОСОБА_1 88 781 грн 32 коп.

В порядку розподілу судових витрат з ДП «Завод 410 ЦА» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 серпня 2024 року в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення суду.

Стягнути з державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 88 781 грн 32 коп.

В іншій частині заочне рішення суду залишити без змін.

Стягнути з державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 16 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко