КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Єросової І.Ю.,-

встановив:

У жовтні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» звернулось до суду із названим позовом.

ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 312/11/CL, укладеним між відповідачем та ПАТ «Златобанк» 29 червня 2011 року, у розмірі 20 000 000 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 червня 2011 року АТ «Златобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 312/11/CL та додаткові угоди до нього.

Згідно умов кредитного договору кредитодавець надає позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 21 135 00 грн 00 коп.строком до 28 червня 2013 року під 25 % річних.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав ОСОБА_1 кредитні кошти на умовах кредитного договору.

06 червня 2024 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 312/11/CL, укладеним між відповідачем та ПАТ «Златобанк» 29 червня 2011 року.

ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс»зазначало, що заборгованість відповідача за кредитним договором становить 152 082 027 грн 34 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 41 994 537 грн 67 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 110 087 489 грн 67 коп.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач звернувся до суду із позовом про часткове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 000 000 грн 00 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 заперечила щодо задоволення вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» строку позовної давності для звернення до суду із позовною заявою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 29 червня 2011 року АТ «Златобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 312/11/CL та додаткові угоди до нього.

Згідно умов кредитного договору кредитодавець надає позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 21 135 00 грн 00 коп. строком до 28 червня 2013 року під 25 % річних.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав ОСОБА_1 кредитні кошти на умовах кредитного договору.

06 червня 2024 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 312/11/CL, укладеним між відповідачем та ПАТ «Златобанк» 29 червня 2011 року.

За п. 1 договору відступлення в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку № 1до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов?язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - права вимоги. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Позивачем здійснено оплату за договором відступлення, що підтверджується платіжною інструкцією № 107 від 03 червня 2024 року про оплату за лот №GL18N625929, протокол № GFD001-UA-848 від 21травня 2024року, ТОВ «ФК «Ю-БЕЙС», код за , без ПДВ.

ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс»вказало, що заборгованість відповідача за кредитним договором згідно паспорту активу та додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 06 червня 2024 року становить 152 082 027 грн 34 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 41 994 537 грн 67 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 110 087 489 грн 67 коп.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс»зазначало, що враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач звернувся до суду із позовом про часткове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 000 000 грн 00 коп.

Судом встановлено, що прохальна частина позовної заяви містить вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 000 000 грн 00 коп., тоді як описова частина заяви містить вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом.

У судовому засіданні колегією суддів уточнено зміст позовних вимог, їх підстави та предмет. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» зазначила, що позивач просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 20 000 000 грн 00 коп. У зв'язку з великим розміром судового збору, ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» не ставить питання про стягнення решти заборгованості за тілом кредиту та процентів.

За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 29 червня2011року АТ «Златобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 312/11/CL. В подальшому до кредитного договору № 312/11/CL неодноразово вносилися зміни та між сторонами укладено додаткові угоди: додаткова угода № 1 від 04 липня 2011 року; додаткова угода № 2 від 25 серпня 2011 року; додатковаугода № 3 від 07 вересня 2011 року;додаткова угода № 4 від 27 вересня 2011 року; додаткова угода № 5 від 27 жовтня 2011 року; додаткова угода № 6 від 30 листопада 2011 року;додаткова угода № 7 від 21 грудня 2011 року;додаткова угоду № 8 від 04 січня 2012 року; додаткова угода № 9 від 23 квітня 2012 року; додаткова угода № 10 від 26 квітня 2012 року; додаткова угода № 11 від 08 червня 2012 року; додаткова угода № 12 від 22 червня 2012 року; додаткова угода № 13 від 31 жовтня 2012 року; додаткова угода № 14 від 31 січня 2013 року; додаткова угода № 15 від 27 лютого 2013 року; додаткова угода № 16 від 29 березня 2013 року; договір про внесення змін від 27 червня 2013 року;договір про внесення змін від 26 липня 2013 року; договір про внесення змін від 19 вересня 2013 року; договір про внесення змін від 25 липня 2014 року.

В судовому засіданні, призначеному на 11 червня 2025 року, на запитання колегії суддів представник ОСОБА_1 повідомила, що стороною відповідача підтверджується факт укладення кредитного договору № 312/11/CL та отримання грошових коштів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту укладення між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_1 кредитного договору та ряду додаткових договорів та отримання відповідачем грошових коштів.

Так, 06 червня 2024 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 312/11/CL, укладеним між відповідачем та ПАТ «Златобанк» 29 червня 2011 року.

Позивачем здійснено оплату за договором відступлення, що підтверджується платіжною інструкцією № 107 від 03 червня 2024 року про оплату за лот № GL18N625929, протокол № GFD001-UA-848 від 21 травня 2024 року, ТОВ «ФК «Ю-БЕЙС», код за , без ПДВ.

Заборгованість відповідача перед ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» згідно паспорту активу та додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 06 червня 2024 року становить 152 082 027 грн 34 коп. 34 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту у розмірі 41 994 537 грн 67 коп.; заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 110 087 489 грн 67 коп.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо обгрунтованості та доведеності факту набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором N?312/11/CL від 29 червня 2011 року.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, представник ОСОБА_1 звернулась до суду із клопотанням про застосування строків позовної давності.

Так, обґрунтовуючи позовну заяву, ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» зазначило, що позивачем пропущено строк позовної давності з поважних причини. ПАТ «Златобанк» ініціювало судовий спір про стягнення заборгованості за кредитним договором № 312/11/CLвід 29 червня 2011 року по справі № 369/7533/16-ц в межах строків позовної давності. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року названий позов залишено без розгляду з підстав п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Позивач зазначає, на той час уповноваженими особами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було втрачено контроль над банком у зв'язку із ініційованими колишніми власниками банку судовими спорами, вчиненням протиправних реєстраційних дій. У зв`язку з незаконними діями колишніх власників банку, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб був позбавлений можливості подавати будь-які заяви до суду, оскільки судом ставилось під сумнів правомочність уповноваженої особи фонду.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не обгрунтовано поважність причин пропуску строку позовної давності звернення до суду із позовною заявою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку .

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За ч. 5 ст. 267 ЦПК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України під поважними причинами пропуску позовної давності слід розуміти такі обставини, що з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 зазначено, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин.

При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18), пункт 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 вказано, що «за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому, так і в позасудовому порядку.

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій, на думку добросовісного розсудливого спостерігача, виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі інших позовів, заяв про закриття провадження у справі тощо. Подібний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19

Зазмістом п. 2 ч.1 ст.81 ГПК України (у редакції, чинній на момент пред`явлення позову, за яким порушено провадження у справі № 904/9402/17) та пункту 3 частини першої статті 226 цього ж Кодексу (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) наявність у провадженні суду справи із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є підставою для залишення позову без розгляду.

Ураховуючи викладене, зважаючи на факт порушення 06 листопада 2017 року Господарським судом Дніпропетровської області провадження у справі № 904/9402/17 та її тривалий розгляд до 29 липня 2019 року, і, як наслідок, наявність для позивача підстав вважати, що його права будуть захищені в цьому судовому провадженні, а також звернення позивача до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою у цій справі 06 серпня 2019 року, тобто через незначний проміжок часу після залишення його попереднього позову без розгляду, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду».

Згідно правових висновків Верховного Суду в постанові від 06 жовтня 2021 року в справі № 359/4206/19, вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності необхідно враховувати, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій у встановлений строк.

Колегія суддів звертає увагу, що АТ «Златобанк» у 2016 році зверталось до суду 11 березня 2015 року з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який судом було залишено без розгляду, справа № 369/7533/16-ц.

Так, у данній справі за № 759/23117/24 та за № 369/7533/16-ц позивачем заявлено вимови до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за одним і тим же кредитним договором № 312/11/CLвід 29 червня 2011 року, період нарахування заборгованості починається з тієї ж дати.

Нових позовних вимог у справі № 759/23117/24які б змінювали предмет позову, позивачем не заявлено.

Відтак,з моменту відкриття 29 вересня 2016 року провадження у справі за № 369/7533/16-ц та до постановлення ухвали про залишення позову без розгляду 12 листопада 2018 року, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не мав можливості звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , оскільки тривав розгляд справи з таким самим предметом спору.

Колегія суддів заертає увагу, що звертаючись до суду з позовом у 2016 році, АТ «Златобанк» не пропущено встановленого строку позовної давності.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2017 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року № 105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних»; визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 лютого 2015 року № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Златобанк»; визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк»; визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 травня 2015 року № 99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку»; визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 травня 2015 року № 100 про внесення змін до рішення виконавчої Дирекції Фонду від 13 травня 2015 № 99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку»; визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року № 391 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Златобанк» на два роки до 13 травня 2018 року включно; зобов`язано Національний банк України надати ПАТ «Златобанк» строк, встановлений частиною сьомою статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за винятком використаного строку, який вичерпаний, для проведення дій з фінансового оздоровлення ПАТ «Златобанк» після проведення заходів з його ліквідації.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року змінено мотивувальну частину постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2017 року в абз. 4 та абз. 5 стор. 12 з підстав, зазначених у мотивувальній частині даної постанови. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2017 року залишено без змін.

Верховний Судзазначив, що вирішення даного спору по суті впливає не лише на права і обов`язки юридичних осіб та їх посадових осіб, але й на права кредиторів (вкладників) банку, зокрема, щодо гарантій отримання своїх коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, крім того, саме на Фонд покладено обов`язок забезпечити збереження активів та документації банку.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування якого відповідачем подано відповідну заяву під час розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд приймає до уваги встановлені вище обставини, а саме: що з 2015 року здійснюється виведення з ринку неплатоспроможного ПАТ «Златобанк», при цьому з 25 жовтня 2017 року в зв`язку зі скасуванням постанов Правління Національно банку України та рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк», початок процедури ліквідації та призначення уповноваженої особи Фонду, по 05 липня 2018 року (дата постановлення ухвали Верховного Суду про зупинення дії рішень адміністративних судів у справі № 826/2184/17), Фонд був позбавлений можливості здійснювати процесуальні дії від імені ПАТ «Златобанк», що обумовило залишення без розгляду попереднього позову до ОСОБА_1 у справі № 369/7533/16-ц та неможливість у зазначений період подати новий позов.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції щодо пропускупозовної давності є помилковими.

З урахуванням загального строку перебування позову ПАТ «Златобанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_1 в провадженні судів, позивач мав законні підстави сподіватися на досягнення процесуальної мети у вигляді задоволення позову, оскільки суд дійшов висновку про його обґрунтованість, однак, під час первісного розгляду справи позов було залишено без розгляду після двохроків перебування справи у суді, а під час повторного звернення до суду з позовом у позові було відмовлено з підстав спливу позовної давності.

Враховуючидобросовісні дії АТ «Златобанк», яким вперше в 2016році подано позов про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в межах строку позовної давності та оскільки в подальшому позов було залишено без розгляду з причин, незалежних від банку в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що призвело до пропуску позивачемстроку позовної давності, апеляційний суд приходить до висновку про поважність наведених ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» причин пропуску строку позовної давності та про необхідність захисту порушеного права позивача.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 08 квітня 2025 року ухвалено з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс» підлягає стягненню: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 300 000 грн 00 коп.; судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 360 000 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення суду.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс» заборгованість за кредитним договором № 312/11/CL у розмірі 20 000 000 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс» сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 300 000 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 360 000 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 23 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко