Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/618/23
номер провадження 2/695/115/25

30 травня 2025 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря с/з Оніщенко Н.В., Курченко В.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Бруса С.М.,
представника відповідача адвоката Седун Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Золотоноша в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шевченка 211-А» про демонтаж системи каналізації та водопостачання,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шевченка 211А» про демонтаж системи каналізації та водопостачання з 29/100 частини нежитлового приміщення, належного позивачу за адресою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником 29/100 частин нежитлового (офісного) приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2017 № 145.
У період з 16.07.2021 по 22.07.2021 позивачем було виявлено, що вказане вище приміщення заливає з системи внутрішньої каналізації (водовідведення) 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_1 . Так, зі стелі та стін кухонної кімнати, санвузла текла каналізаційна вода з неприємним запахом, залито було меблі, мийка, умивальник, стеля, стіни, підлога, килимові покриття, речі вжитку, меблі.
06.08.2021 за зверненням позивача був отриманий висновок експертного дослідження Черкаського відділення КНІДСЕ за результатами проведення будівельно-технічного дослідження (нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 ) № 1079/1089-1092/21-23, згідно якого були отримані висновки, в тому числі про те, що вказана система каналізації та водопостачання не відповідає вимогам ДБН.
Внаслідок залиття вказаного нежитлового приміщення позивачу були заподіяні збитки, які відповідач не відшкодував.
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2021р. за результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , було задоволено частково та стягнуто з відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шевченка 211А» кошти в сумі 20 245 грн. 24 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 3000 грн. моральної шкоди та судові витрати, у задоволенні решти вимог відмовлено. Постановою Черкаського апеляційного суду від 19.04.2022р. вказане рішення суду залишено без змін.

Крім стягнення матеріальної та моральної шкоди у спорі, що розглядався судом, позивач ОСОБА_1 просив демонтувати систему каналізацій та водопостачання. Судом першої інстанції у задоволенні цих вимог було відмовлено з вказівкою про те, що питання демонтажу стосується діяльності об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та повинно вирішуватися виключно загальними зборами ОСББ. Вказана позиція суду першої інстанції була підтримана постановою Черкаського апеляційного суду від 19.04.2022р.

Позивач наполягає, що він звертався із заявою до керівника ОСББ із вимогою демонтувати систему каналізації та водопостачання, як таку, що не відповідає вимогам ДБН та привести її у відповідність, однак жодних дій відповідачем вчинено не було.

За таких обставин, вважаючи свої права порушеними, посилаючись на норми ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.02.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд ухвалено проводити за привалами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, від 21.02.2024р. змінено порядок розгляду справи та постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

29.01.2024р. до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що висновок експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження №1079/1089-1092/21-23 від 06.08.2021р., яким позивач обґрунтовує свої вимоги щодо невідповідності системи каналізації та водопостачання нормам ДБН, не є належним доказом, оскільки містить посилання експерта на положення ДБН, які давно втратили чинність. Крім того у вказаному висновку експертного дослідження не йде мова про необхідність демонтажу системи, тому незрозумілими є доводи позивача про необхідність саме демонтажу такої системи. Представник відповідача наполягає, що експертом при проведені експертного дослідження не було враховано усіх креслень з проекту, а саме лист №4 на якому зображено місце проходження каналізаційної труби, якої на листі №3, що і був предметом дослідження експерта, не відображено. Вказане свідчить про неповноту експертного дослідження, а відповідно про неналежність висновку. Також позивачем не враховано, що у праві №695/2848/21 позивач уже звертався до суду із аналогічною позовною вимогою у задоволенні якої йому було відмовлено, оскільки таке питання може бути вирішено тільки на загальних зборах ОСББ, однак таке питання зборами співвласників ОСББ не вирішувалось.

Ухвалою суду від 21.02.2024р. підготовче провадження по даній справі закрито.

У додаткових письмових поясненнях представника відповідача, які отримані судом 15.04.2025р. остання вказувала, що зазначений висновок експертного дослідження на який посилається позивач не відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України, оскільки не містить зазначень про те, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Крім того висновок містить посилання на не чинні нормативні акти, які викладені іноземною мовою, що в сукупності вказує на недопустимість вказаного доказу.

16.04.2024р. від представника відповідача надійшло клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу відповідно до якого представник відповідача просила стягнути з позивача на користь ОСББ «Шевченка 211А» витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. та витрати пов`язані із прибуттям до суду представника відповідача в сумі 1 503 грн..

У судовому засіданні позивач на задоволенні своїх вимог наполягав, вказував, що коли він придбав приміщення то ніяких каналізаційних труб там не було, лише з часом, коли отримав ключі від приміщення помітив каналізаційну трубу, яка не була відображена в технічному паспорті та спочатку вважав, що хтось із співвласників квартир незаконно провів каналізацію. Питання каналізаційних труб та їх демонтаж не може вирішити вже понад десять років, його вимоги представниками ОСББ ігноруються, а тому мусив звернутися до суду із цим позовом.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову з підстав, які вказані у позовній заяві, у випадку відмови у задоволенні позову позивача просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу з урахуванням принципу пропорційності таких витрат.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, вказувала, що належних доказів порушення технічних умов проведення каналізації та водопостачання матеріали справи не містять, оскільки вказаний висновок експертного дослідження не може бути визнаний належним та допустимим доказом з підстав, які вказані у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Позивачем не доведено порушень відповідачем ДБН, а питання демонтажу вказаної системи вже вирішувалось судом, який у рішенні суду, підтриманому постановою апеляційної інстанції надав оцінку вказаним доводам позивача. Підтримала вимогу про стягнення витрат на правову допомогу посилаючись на їх обґрунтованість та доведеність.

У ході розгляду даної справи судом, за ініціативою сторін, були допитані свідки, а саме:

- свідок ОСОБА_2 пояснив, що він тимчасово проживав у квартирі будинку по АДРЕСА_1 . У підвалі вказаного будинку був проведений ремонт та після цього почала забиватись каналізація в наслідок чого квартиру неодноразово затоплювало. Позивач запрошував його до підвального приміщення вказуючи на те, що він, ніби-то, винен в тому, що приміщення затоплює. Однак він ніяких дій із каналізацію чи водовідведенням не робив. Стверджує, що проблеми почались саме після реконструкції у підвалі;

- свідок ОСОБА_3 пояснив, що він працює на будівництві понад 20 років та був головним виконробом при будівництві вказаного будинку. Проект вказаної каналізації та водовідведення є типовим, розробленим одним із інститутів України. Потреби в демонтажі каналізації відсутні, крім того для таких робіт також спочатку необхідно розробити проект. Коли люди проводили свій трубопровід та не закріплювали труби то через деякий час труби роз`єднуються на з`єднані, що і ставало причиною затоплення. Також просідав стояк труб, що призводило до затоплення, однак дану проблему було усунуто шляхом проведення ремонту у підвальному приміщенні. Також вказував, що копія креслення з робочого проекту 5027/1-1-ВК, а саме лист 3 - це схема розташування обладнання, цей лист до каналізації немає ніякого відношення та не є відображенням місць розташування трубопроводів. Також вказував, що проект даного багатоповерхового будинку не містить офісних приміщень, а позивачем придбано саме підвальне приміщення багатоповерхового будинку, що не є одним і тим же.

Заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 29/100 частин нежитлового приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2017 № 145, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2021 за №292490524.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2021р., яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 19.04.2022 р. встановлено відповідальність ОСББ «Шевченка 211А» за заподіяння майнового збитку ОСОБА_1 в наслідок залиття приміщення.

Предметом розгляду вказаного спору також була позовна вимога про демонтаж системи каналізації та водопостачання ОСББ «Шевченка 211А», як така, що не відповідає вимогам ДБН В. 2.2-15-2005 «Житлові будинки Основні положення» та СНиП 2.04.01-85.

У задоволенні вказаної вимоги судом було відмовлено.

У постанові Черкаського апеляційного суду від 19.04.2022р. вказувалось, що суд 1 інстанції вірно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 «Демонтувати систему каналізації та водопостачання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шевченка 211А» з 29/100 частини нежитлового приміщення належного ОСОБА_1 , оскільки відповідно до ст. 10 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» , прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд належить до виключної компетенції загальних зборів ОСББ. У матеріалах справи відсутні докази про винесення питання про демонтування системи каналізації та водопостачання на розгляд загальних зборів ОСББ, а тому позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню.

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 , посилаючись на вказані рішення суду та висновок експертного дослідження Черкаського відділення КНДІСЕ за результатами проведення будівельно-технічного дослідження №1079/1089-1092/21-23 звернувся до ОСББ «Шевченка 211 А» з вимогою про демонтаж системи каналізації та водопостачання з належного йому нежитлового приміщення.

Вказана вимога вручена голові ОСББ «Шевченка 211А» 28.05.2022р..

Також позивач наполягає, що він з аналогічними вимогами звертався до голови ОСББ «Шевченка 211А» в 2023р. про що надав копію відповідної заяви від 18.09.2023.

Однак заява про вирішення питання демонтажу системи каналізації від 18.09.2023р. не береться до уваги судом, оскільки відомості про отримання останньої відповідачем матеріали справи не містять.

За результатами звернення позивача від 28.05.2022р. відповідачем не вчинено жодних дій, а тому позивач звернувся до суду із вимогою про примусовий демонтаж вказаної системи каналізації та водовідведення.

Надаючи правову оцінку вказаним вимогам суд зазначає наступне.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 2 ст. 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд не є абсолютним, обмеження такого допускається. Так, за правилами ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що до спільного майна багатоквартирного будинку відносяться приміщення загального користування, несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення спільних потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на його прибудинковій території.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Відповідно до частин 1, 2, 5 та 9 статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд.

Як вбачається із положень п. 3 Розділу ІІІ статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шевченка 211а» до виключної компетенції загальних зборів належить, серед іншого, прийняття рішення про реконструкцію та ремонт будинку, або про зведення господарських споруд.

Тобто положення підпункту п. 3 Розділу ІІІ статуту не суперечить Закону України «Про ОСББ».

Таким чином вбачається, що питання реконструкції/демонтажу каналізації багатоквартирного будинку, яку вочевидь вимагає провести позивач, та яка є складовою частиною спільного майна, може бути вирішено тільки загальними зборами ОСББ.

Положенням п. 5 вказаного статуту передбачено, що загальні збори скликаються і проводяться правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників.

Повноваження голови правління передбачені п. 16 Розділу ІІІ статуту ОСББ із аналізу якого вбачається, що останній не вправі вирішувати питання, які віднесені до виключної компетенції загальних зборів.

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що 28 травня 2022 року позивач звернувся до ОСББ «Шевченка 211А» із вимогою про демонтаж вказаної системи каналізації. Зазначена заява була належним чином отримана представником ОСББ «Шевченка 211А».

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів того, що питання демонтажу системи каналізації та водопостачання виносилося на розгляд загальних зборів співвласників, або що було ініційовано їх проведення з цього питання у порядку, передбаченому статутом об`єднання.

Посилання позивача у позовній заяві на особисте вручення вимоги про демонтаж керівнику ОСББ під підпис та печатку не може бути підставою для вирішення порушеного позивачем питання, оскільки таке рішення має прийматися належним суб`єктом відповідно до установчих документів ОСББ.

Як вбачається із п., п. 12, 14, 15 та 15 вказаного вище статуту відповідача, виконавчим органом об`єднання є правління, яке обирається загальними зборами на два роки та підзвітне їм. Голова правління обирається зі складу правління членами правління. Засідання правління скликається його головою або не менш як третиною членів правління. До компетенції правління, серед іншого, належить скликання та організацію проведення загальних зборів співвласників або зборів представників.

У свою чергу, звертаючись до суду із даним позовом позивач не ставить на вирішення суду питання щодо дій/бездіяльності голови правління ОСББ, а вимога про демонтаж такої системи, без вирішення даного питання загальними зборами суперечить вказаним вище положенням ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» щодо виключної компетенції цих зборів у вирішенні таких питань.

Таким чином, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, а позивач від сплати судового збору звільнений, то витрати по сплаті судового збору залишаються за рахунок держави.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд зауважує наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), у додатковій постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/8257/15.

На підтвердження розміру фактично понесених витрат на правову допомогу позивачем надано суду наступні документи:

- договір про надання юридичної (правничої) допомоги № 8 від 25 січня 2024 року;

- детальний опис-звіт виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги №8 від 25.01.2024р.

- акт приймання - передачі наданих послуг від 16.04.2024 року;

- копія чеків на оплату палива;

- копія технічного паспорту автомобіля;

- схема маршруту;

- платіжні інструкції на оплату наданих юридичних послуг на загальну суму 20 000 грн..

Суд враховує, що представник відповідача просить зменшити суму витрат на правову допомогу вважаючи їх не співмірними та не обґрунтованими.

Детально дослідивши наданий представником відповідача опис-звіт виконаних робіт, судом встановлено, що сторонами визначена погодинна оплата гонорару представника відповідача в сумі, еквівалентній 2000 грн за годину. Відповідачем нараховано загальну кількість годин, витрачених на надання правової допомоги, у розмірі 20 годин, що, за розрахунком представника відповідача, складає 20 000 грн.

Суд частково погоджується з доводами представника позивача щодо неспівмірності та невідповідності критеріям розумності й необхідності заявлених представником відповідача суми та виду виконаної роботи.

Суд не погоджується із заявленими вимогами представника відповідача про відшкодування коштів на проїзд для участі у розгляді даної справи. Це обумовлено тим, що представник відповідача мала змогу брати участь у засіданні за допомогою системи відеоконференцзв`язку, використовуючи як власні засоби, так і приміщення найближчого до її місцезнаходження суду. Крім того, представник могла скористатися громадським транспортом, що значно б скоротило витрати на проїзд до місця розгляду справи. Отже, такі витрати не були безумовно необхідними в рамках розгляду даної справи.

Суд також не погоджується з розрахунком представника відповідача в частині підготовки та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, що, на її думку, зайняло одну годину. Аналогічно, суд не погоджується з дійсністю втрати часу представника відповідача на оформлення клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу тривалістю одна година. На переконання суду такі витрати часу є надмірними та необґрунтованими.

Суд зауважує, що судове засідання 22 квітня 2024 року тривало 1 годину, що підтверджується протоколом судового засідання. Відповідно, розрахунок представника відповідача щодо підготовки та участі в цьому судовому засіданні тривалістю 1,5 години є необґрунтованим. Також суд не вважає обґрунтованими та необхідними витрати часу тривалістю 1,5 години на складання додаткових пояснень 15 квітня 2024 року та їх направлення на адресу суду.

В іншій частині вказаний опис правової допомоги та порядок її обрахування зауважень не викликає, а тому враховується судом.

Таким чином, встановивши наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу, та з урахуванням передбачених чинним процесуальним законодавством критеріїв, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, такі як дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, суд дійшов висновку, що витрати відповідача за надання адвокатом правничої допомоги у даній справі підлягають відшкодуванню позивачем частково в сумі 14 000 грн.

Керуючись ст.ст. 259,263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шевченка 211-А» про демонтаж системи каналізації та водопостачання - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шевченка 211-А» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14 000.00 (чотирнадцять тисяч) гривень.

Витрати по сплаті судового збору залишити за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 10 червня 2025 року.

Суддя Середа Л.В.