Справа № 625/223/24
Провадження № 2/643/682/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом адвоката Балла Владислава Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

Адвокат Балла В.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 (позивач), просить стягнути з ОСОБА_1 (відповідач) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягненням ОСОБА_3 віку 23 роки або до закінчення навчання - яка з цих обставин настане першою.

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

Позивач перебувала в шлюбі з відповідачем. У сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Позивач є його матір`ю, відповідач батьком. ОСОБА_3 є студентом другого курсу бакалаврського рівня вищої освіти, спеціальність «275 Транспортні технології» (275.02 на залізничному транспорті) Українського державного університету залізничного транспорту денної форми навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Строк навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027. У зв`язку з навчанням ОСОБА_3 не має можливості влаштуватись на постійну роботу та в повній мірі забезпечувати себе матеріально. Позивач в межах своїх можливостей намагається забезпечити сину належне харчування, житло, одяг, розваги і медичне обслуговування, а також забезпечити умови життя, необхідні для розвитку дитини. Проте в умовах війни, ринкових цін на продукти харчування, медикаменти, проїзд в громадському транспорті, комунальні послуги, позивач вважає, що цього не достатньо для забезпечення повноцінного здорового розвитку дитини. Окрім того, позивач має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , 2017 року народження. Дітей позивач виховує і утримує самостійно, в шлюбі не перебуває. Таким чином, позивач не має можливості забезпечувати сина ОСОБА_3 в повній мірі. Відповідач відмовляється утримувати позивача в період навчання останнього.

Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 03.10.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 24.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 22.01.2025 витребувано у Головного управління ДПС у Харківській області інформацію про доходи ОСОБА_3 за період з 01.01.2023 по 31.12.2024.

Ураховуючи складність справи, суд, керуючись положеннями ч. 1 ст. 244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення.

Стислий виклад позиції сторін в ході судового провадження

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Балла В.В. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні 07.05.2025 проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. Надав відзив, згідно з яким також заперечував проти задоволення позову.

В обґрунтування заперечень зазначив, що син може у вільний час від онлайн навчань отримати підробіток, з якого він може мати джерело доходу. Крім того, відповідачу відомо, що ОСОБА_3 перебуває на бюджетній формі навчання та отримує стипендію. На момент звернення позивача до суду з даним позовом відповідач повністю виплатив всі наявні борги по виконавчому провадженню про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, через що в позивача повинні бути відповідні кошти, необхідні для навчання. Також відповідач зазначив, що позивач вимагає стягнення з нього 1/4 частини від доходу, але при цьому позивач не надав чіткого роз`яснення, куди саме будуть витрачені отримані кошти. Посилання позивача на наявність у неї на утриманні іншої дитини нічим не обґрунтовано, бо вказана дитина не відноситься до позовних вимог, пред`явлених в даній справі. Відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів у зв`язку із хворобою. Крім того, матеріальне становище відповідача також погіршилось у зв`язку з подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, лікарських засобів, лікування. Відповідач є інвалідом ІІ групи інвалідності з 09.10.2024 та отримує пенсію по втраті працездатності. Відповідач не має фінансової можливості сплачувати аліменти на час навчання повнолітнього сина, тому що сам потребує допомоги.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Згідно з Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач ОСОБА_2 є його матір`ю.

Згідно з Довідкою про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, ОСОБА_3 є студентом Українського державного університету залізничного транспорту, ступінь/рівень бакалавр, денної форми навчання, вид та назва спеціальності/професії «275 Транспортні технології (275.02 на залізничному транспорті)», дата початку здобуття освіти 01.09.2023, дата завершення здобуття освіти 30.06.2027.

Як вбачається з довідки, наданої Головним управлінням ДПС у Харківській області на запит суду, ОСОБА_3 отримує стипендію в Українському державному університеті залізничного транспорту з вересня 2023 року в розмірі 2000,00 грн., з серпня 2024 в розмірі 2086, 00 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом 10.08.2024.

Згідно з Витягом № 3795 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 31.07.2024, за адресою: АДРЕСА_1 , разом з позивачем ОСОБА_2 проживає ОСОБА_3 , 2006 року народження.

Постановою старшого державного виконавця Валківського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП № 44997708) від 18.09.2024 закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1513/2008, виданого 19.09.2008 Лозівським міськрайонним судом Харківської області щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.10.2007 і до досягнення дитиною повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з Довідки до акта огляду медикосоціальною експертною комісією серії 12ААГ № 961625 від 09.10.2024, відповідачу ОСОБА_1 присвоєно ІІ групу інвалідності з 03.09.2024. Інвалідність встановлена на строк до 01.10.2025.

Відповідач є пенсіонером по інвалідності згідно з Пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 .

Згідно з наданою відповідачем медичною документацією, він має діагнози: М42.10 Остеохондроз хребта у дорослих, множинні відділи хребта (Полісегментарний остеохондроз шийного, грудного, попереково крижового відділів хребта. Спондилоартроз. Унковертебральний артроз. Протрузії м/х дисків С2-С3, С5-С6 з форамінальним стенозом. Післятравматична клиноподібна деформація тіл Th1, Th12 Іст. Грижі м/х дисків L4-L5, L5-S1. Стеноз хребтового каналу на поперековому рівні. Ретролістез L5 Іст. Гемангіома S1. С подібний сколіоз грудного відділу хребта ІІ ст. Вертеброгенна церквікокраніалгія. Синдром хребтової артерії. Стійка торакалгія. Двобічна люмбошиалгія з компресійно ішемічної радикулопатією L5-S1. Синдром радикулогенної переміжної кульгавості. Стійкий больовий синдром з порушенням функції хребта. Гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеня. Гіпертрофія міокарда лівого шлуночка. Дисліпідемія. Гіперхолестеринемія. Вертерброгенна компесійно-ішемічна радикулопатія С6-С8. Енцефалопатія змішанного генезу з лікворною гіпертензією, вираженим цефалгічним, астеноневротичним сиднромами, частими вегетосудинними паркосизмами. Легкий лейкоареоз.

У податковій декларація відповідача за 2023 рік зазначено на відсутності доходів.

З даних Форми ОС -7, сформованої органами Пенсійного фонду України, вбачається, що відповідач у 2021 році отримав дохід у розмірі 42500,00 грн., у 2022 році - у розмірі 13000,00 грн., у 2024 році дохід не отримував.

Згідно з Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 29.04.2024, припинено підприємницьку діяльність фізичної особи підприємця ОСОБА_1 .

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19).

Відповідно ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини.

Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

У постанові від 16.02.2022 у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»). Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (постанова Верховного Суду від 08.05.2023 у справі № 756/9882/19).

Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

В постанові від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що «принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний».

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Судом з досліджених доказів встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , який на даний час навчається з метою отримання вищої освіти.

Виходячи з вказаних вище положень законодавства України, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, є доведення наявності у відповідача можливості сплачувати такі аліменти.

Розглядаючи справу на підставі наданих доказів та вирішуючи питання щодо наявності у відповідача можливості утримувати сина в розмірі, зазначеному в позовній заяві, суд керується таким.

Судом встановлено, що відповідачу з 09.10.2024 присвоєно ІІ групу інвалідності у зв`язку з хворобою. Відповідач хворіє на численні захворювання, що підтверджується наданою ним медичної документацією.

Разом з тим в контексті вирішення питання про наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу сину ключове значення має не сам по собі факт наявності у відповідача тих чи інших діагнозів, а розмір витрат відповідача на лікування.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у нього витрат на лікування, а також розміру таких витрат.

Так, відповідачем надана суду лише численна медична документація із зазначенням проведених відносно нього медичних досліджень, його діагнозів, а також окремі документи із зазначенням призначених йому медичних препаратів.

Проте будь-яких доказів на підтвердження вартості вказаних медичних препаратів, а також доказів того, що вказані медичні препарати він зобов`язаний придбавати за власні кошти, а не забезпечується ними безкоштовно як інвалід ІІ групи в рамках відповідних державних програм, зокрема програми «Доступні ліки», суду не надано.

За таких обставин суд не може визнати посилання відповідача на наявність у нього захворювань достатньою підставою для звільнення його від обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина під час навчання останнього.

Крім того, суд враховує, що згідно з Довідкою до акта огляду медико соціальною експертною комісією, відповідачу протипоказана лише важка фізична праця. Таким чином, відповідач не позбавлений можливості працевлаштуватись на будь-яку іншу роботу, яка не пов`язана з важкою фізичною працею.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 щомісячно отримує дохід у виді стипендії в розмірі понад 2000,00 грн.

Ураховуючи наведене та розглядаючи справу на засадах справедливості, добросовісності, розумності та стандарту більшої переконливості, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/7 частини його заробітку (доходу) щомісячно.

У стягненні аліментів у більшому розмірі суд відмовляє, зважаючи на наявну інформацію про стан здоров`я відповідача, наявність у ОСОБА_3 самостійного доходу у виді стипендії, а також обов`язок позивача приймати зі свого боку участь в утриманні сина.

Доводи відповідача відносно того, що він фінансово допомагає сину, суд відхиляє, оскільки добровільне виконання відповідачем батьківських обов`язків не позбавляє його обов`язку сплачувати аліменти, якщо відповідна вимога пред`явлена позивачем. Крім того, суд враховує, що сам по собі факт звернення позивача до суду з даним позовом свідчить про те, що позивач не вважає участь відповідача в утриманні сина належною та достатньою.

Доводи відповідача відносно того, що позивач не аргументував, на що саме будуть витрачені аліменти, не можуть бути підставою для відмови в позові з огляду на таке. Аліменти стягуються на утримання сина позивача, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує фінансової підтримки батька. Чинне законодавство не вимагає від позивачів у даній категорії справ надання у позовній заяві детального розрахунку, як позивач планує витрачати отримані аліменти. Разом з тим відповідач не позбавлений права здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів позивачем.

Оскільки чинне законодавство не передбачає обов`язкового досудового врегулювання спорів, суд відхиляє аргументи відповідача відносно того, що позивач не надала доказів намагання вирішити спір в позасудовому порядку.

Доводи відповідача відносно того, що він у повному сплатив заборгованість з аліментів, які стягувались з нього на утримання ОСОБА_3 до досягнення останнім повноліття і саме на вказані грошові кошти ОСОБА_3 має на даний час існувати, суд відхиляє з огляду на таке. Як зазначено вище, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття та аліменти на утримання повнолітнього сина на час навчання останнього, є окремими та самостійними видами платежів, кожний з яких має своє цільове призначення. Ураховуючи наведене, доводи відповідача відносно того, що аліменти, які ним сплачувались на утримання ОСОБА_3 до досягнення останнім повноліття, повинні використовуватись на утримання ОСОБА_3 в період навчання останнього, суперечать засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільного судочинства.

Згідно з ст. 201, 191 СК України аліменти стягуються від дня пред`явлення позову, тобто з 10.08.2024.

Суд роз`яснює учасникам справи, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України.

Оскільки відповідач є інвалідом ІІ групи та згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд не стягує з нього судовий збір на користь держави.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позовну адвоката Балла Владислава Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/7 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 10.08.2024 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання 30.06.2027 року.

В іншій частині позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов