Справа № 724/2071/25
Провадження № 2-з/724/6/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Ковальчук Т.М.

за участі:

секретаря судового засідання: Копайгородського Д.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хотин Чернівецької області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

12.06.2025 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головко Ольга Станіславівна, про забезпечення позову до подання позовної заяви,

Відповідно до поданої заяви, представник заявника просить застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0114 площею 0,2499 га, в тому числі проводити будівельні роботи на даній земельній ділянці та/або реєструвати право власності на будь-яке нерухоме майно, яке розміщене на даній земельній ділянці.

Вказана заява мотивована тим, що заявник звернувся до адвоката Головко О.С. з дорученням здійснити поділ майна подружжя, набуте ним під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Однак, під час проведення підготовчих дій, а саме вивчення Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з`ясувалось, що колишньою дружиною заявника ОСОБА_2 було укладено договір суперфіцію із її батьком ОСОБА_3 із наданням йому права забудови земельної ділянки, яка належить на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Разом з тим, заявнику не було відомо про існування даного договору суперфіцію, та він не давав згоди на його укладення.

Представник заявника вказує, що у заявника є підстави вважати, що даний договір суперфіцію укладено з метою позбавити заявника права на майно, набуте ним під час шлюбу, а також позбавити його права на визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва (будівельні матеріали), що розміщено на спільній земельній ділянці, яка незаконно надана у користування за договором суперфіцію, який буде визнаватись в судовому порядку недійсним. Відповідачами по справі, в якій подається дана заява про забезпечення позову буде ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Зазначає, що обраний вид забезпечення позову ніяким чином не спрямований на порушення прав третьої особи, а лише для збереження немайнових та майнових прав заявника (позивача) на період розгляду спору. В випадку задоволення позову, у заявника можуть виникнути труднощі з реалізацією прав власника, гарантованих законом.

Відповідно до ч.1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суддя, перевіривши матеріали заяви про забезпечення позову, приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії».

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Водночас при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що «ключовим при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову є встановлення: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії».

Між сторонами у справі виник спір щодо майна, яке придбане під час шлюбу, зокрема, на об`єкт незавершеного будівництва (будівельні матеріали), що розміщено на спільній земельній ділянці, яка надана у користування за договором суперфіцію.

В заяві про забезпечення позову зазначається, що колишньою дружиною заявника ОСОБА_2 було укладено договір суперфіцію із її батьком ОСОБА_3 із наданням йому права забудови земельної ділянки, яка належить на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Разом з тим, ОСОБА_1 не було відомо про існування даного договору суперфіцію, та він не давав згоди на його укладення, що підтверджується доданими до заяви доказами.

Зокрема, з рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 12.02.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбу з 07.05.2010 по 12.02.2025 року.

Матеріали заяви містять підтвердження, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0114, площею 0,2499 га зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк С.А., 22.04.2015, реєстровий № 339.

Землекористувачем вказаної земельної ділянки є ОСОБА_3 , яка надана йому для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується договором суперфіцію №17 від 19.06.2018 року.

По даній земельній ділянці зареєстровано Повідомлення про початок виконання будівельних робіт, серія та номер ЧВ44 від 12.06.2018, видавник : Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області. Найменування об`єкта будівництва: будівництво індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Суд погоджується з аргументами заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки і заборони здійснювати реєстрацію права власності на побудовані будівлі на даній земельній ділянці істотно ускладнить виконання рішення суду та ефективний захист його прав.

Наявна державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку і можлива реєстрація права власності на будь-яке нерухоме майно, яке розміщене на даній земельній ділянці створюють можливість власника розпорядитися вказаними об`єктами нерухомості.

Виходячи зі змісту спірних правовідносин, вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки і заборони здійснювати державну реєстрацію права власності на будь-яке нерухоме майно, яке розміщене на даній земельній ділянці не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки можливість розпоряджатися вказаним об`єктом обмежується на певний час, отже має тимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до завершення розгляду справи по суті.

Отже, оскільки такі заходи забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії прямо передбачені чинним законодавством, є співмірними із позовними вимогами, з якими заявник (позивач) має звернутися до суду, а також ураховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб унеможливить виконання рішення суду та істотно ускладнить ефективний захист прав заявника, вимоги про заборону вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки і заборону здійснювати державну реєстрацію права власності на будь-яке нерухоме майно, яке розміщене на даній земельній ділянці слід задовольнити.

Щодо забезпечення позову шляхом заборони проводити будівельні роботи на спірній земельній ділянці, то суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття. Суд має брати до уваги, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Також, суд має враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд зауважує, що заборона здійснювати будівельні роботи може обумовити істотне погіршення фізичних властивостей об`єкта будівництва, що матиме наслідком необхідність понесення додаткових витрат на їх відновлення.

З огляду на викладене у забезпеченні позову шляхом заборони здійснювати будівельні роботи на спірній земельній ділянці суд відмовляє.

Щодо зустрічного забезпечення суд ураховує, що згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

З огляду на наведене правило процесуального закону суд має право, однак, він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.12.2018 у справі № 61-11274св18.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Крім того, відповідно до вимог частини шостої статті 154 ЦПК України відповідачі не позбавлені права звернутись з клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення та надати докази, які на їх думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

Керуючись ст. 149, 150, 153, 157, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити частково.

Заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодоземельної ділянки кадастровий номер :01:002:0114 площею 0,2499 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводити державну реєстрацію прав власності щодо об`єктів нерухомого майна, що знаходяться на земельній ділянці, площею 0,2499 га, кадастровий номер :01:002:0114, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Роз`яснити заявнику вимоги ч. 4 ст. 152 ЦПК України, шо у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів. У разі не подання ним відповідної позовної заяви до суду у встановлений ч. 4 ст.152 ЦПК України строк, заходи забезпечення позову скасовуються судом.

Копію ухвали направити сторонам та уповноваженим органам для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд Чернівецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Т.М. Ковальчук