Справа № 756/8252/25
Провадження № 2-о/756/399/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Ткач М.М., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління соціальної політики та ветеранської політики Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення,

УСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. звернувся до суду в порядку окремого провадження з вищевказаною заявою, в якій просив: встановити факт знаходження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні її сина - заявника ОСОБА_1 . Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є особою, яка потребує догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, що підтверджується висновком №476 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, внаслідок якої вони потребують надання соціальної послуги догляду на непрофесійній основі. Заявник здійснює за своєю матір`ю ОСОБА_2 фактично догляд та остання перебуває на утриманні заявника, а також заявник є єдиною особою, яка може здійснювати утримання і піклуватися про матір. Зазначається, що від встановлення цього факту залежить виникнення у заявника прав та обов`язків, визначених ч.1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільний справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

До відкриття провадження у справі суддя після одержання заяви з`ясовує, чи відповідає заява вимогам, встановленим ст. 318 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

У статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З наведеного убачається, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими та набрали законної сили.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 910/3191/20, від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі судом з відкритих джерел - Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/124491930, було встановлено, що представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. вже звертався до Оболонського районного суду міста Києва з аналогічною заявою, у якій просив встановити факт знаходження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні її сина - заявника ОСОБА_1 . Заява була обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є особою, яка потребує догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, що підтверджується висновком №476 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, внаслідок якої вони потребують надання соціальної послуги догляду на непрофесійній основі. Заявник здійснює за своєю матір`ю ОСОБА_2 фактично догляд та остання перебуває на утриманні заявника, а також заявник є єдиною особою, яка утримує та опікується матір`ю. Зазначалося, що від встановлення цього факту залежить виникнення у заявника прав та обов`язків, визначених ч.1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.01.2025 у справі №756/215/25 (провадження №2-о/756/148/25), яка набрала законної сили, відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління соціальної політики та ветеранської політики Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення.

У той же час, суд зауважує, що повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (п.п.2, 11, ч.3 ст.2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (п.1 ч.2 ст.43 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність може розглядатися як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень втілюється у неприпустимості зловживання правом, яку зазвичай виводять із конституційних положень, згідно з якими здійснення прав та свобод людини не повинне порушувати права та свободи інших осіб; заборони обходу закону, тобто ухилення від застосування обов`язкового правила шляхом використання легального засобу, але з негативними намірами, при цьому обхід закону передбачає свідоме створення суб`єктами права певного фактичного складу (чи утримання від його створення) з метою забезпечити щодо себе дію одного правового припису та/чи не допустити дію іншого.

При цьому, складовими принципу добросовісності у цивільному судочинстві є: 1) заборона зловживання процесуальними правами; 2) вимога добросовісного виконання процесуальних обов`язків; 3) заборона суперечливої поведінки сторін або правило процесуального недопустимості зловживання правом (естопелю); 4) заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя (наприклад, введення суду в оману, використання втрачених процесуальних правомочностей тощо).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання заяви для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

У повторно поданій заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, яка надійшла до суду 06.06.2025, представником заявника не зазначено про будь-які нові підстави для звернення ним до суду з зазначеною заявою, незважаючи на те, що вказане питання вже вирішене судом в ухвалі від 14.01.2025 у справі № 756/215/25.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З огляду на вищевикладені обставини , суд приходить до висновку про те, що дії представника заявника, які полягають у повторному зверненні до суду з даною заявою за наявності ухвали суду, якою вже вирішено вказане питання та відмовлено у відкритті провадження з аналогічних підстав у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що перешкоджає повторному зверненню до суду з аналогічною заявою, є зловживанням процесуальними правами, у зв`язку з чим приходить до висновку про повернення вказаної заяви заявнику.

Керуючись статтями 44, 260, 261, 294, 315, 318 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління соціальної політики та ветеранської політики Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М. М. Ткач