Справа № 570/2241/25
Номер провадження 4-с/570/6/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судового засідання Іллюк С.Р.

представника приватного виконавця Сідоренка С.П. - адвоката Грицай І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , стягувач ТзОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича, -

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича, у якій просив: поновити строк для подання даної скарги; визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича щодо незняття арешту з грошових коштів, що обліковуються на поточному рахунку ОСОБА_1 (IBAN: НОМЕР_1 ) в AT КБ "ПРИВАТБАНК", накладеного в межах виконавчого провадження №77545321; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича зняти арешт з грошових коштів, що обліковуються на поточному рахунку ОСОБА_1 (IBAN: НОМЕР_1 ) в AT КБ "ПРИВАТБАНК".

Скарга обґрунтована тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича, в межах об`єднаного виконавчого провадження №77550496 (ВП №№77545321, 77545329), знаходяться виконавчі листи, видані Рівненським районним судом Рівненської області у справі №570/5537/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "СМАРТ ПЕЙ" заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

Постановою про арешт коштів боржника від 18.03.2025р. (ВП №77545321) було накладено арешт на грошові кошти боржника ( ОСОБА_1 ), що містяться на рахунках в банківських установах, крім коштів, що містяться на рахунках, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, у межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження.

Зокрема, арешт було накладено на грошові кошти, що містяться на його поточному рахунку в національній валюті (IBAN): НОМЕР_1 , відкритому в AT КБ "ПРИВАТБАНК".

На даний час заявник перебуває на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_1 , а поточний рахунок в національній валюті IBAN: НОМЕР_1 , відкритий в AT КБ "ПРИВАТБАНК", використовується ним виключно для надходження (зарахування) коштів грошового забезпечення військовослужбовця та подальшого здійснення видаткових операцій.

Наводить положення ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ч. 1 , 3 ст. 68, ч.1 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" , а також судову практику, а саме:

- постанову Верховного Суду від 10.02.2020р. у справі №340/3042/19, в якій зазначено, що враховуючи обмеження в накладенні арешту, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" та враховуючи наявність спеціальної процедури для звернення стягнення на пенсійні виплати, виконавець, перед накладенням арешту на банківські рахунки, зобов`язаний пересвідчитись у відсутності спеціального режиму їх використання або відсутності заборон щодо арешту коштів, що перебувають на цьому рахунку. Тобто саме перевірка таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби, оскільки без її здійснення виконавець може нашкодити своїми діями боржнику, а саме позбавити його права на соціальний захист або своєчасне отримання ним заробітної плати, порушивши тим самим принцип співмірності заходів примусового виконання рішень, передбачений ст.2 Законом України "Про виконавче провадження".

- постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022р. у справі №756/8815/20, в якій зазначено, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника- фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою (стипендією, пенсією тощо) боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

01.04.2025 р. заявник скористався процесуальною можливістю відновити свої права, порушені накладенням арешту на грошові кошти на зазначеному вище банківському рахунку, адже на нього надходять виключно кошти грошового забезпечення військовослужбовця, однак його заяву від 31.03.2025р. приватним виконавцем було проігноровано, на даний час відповіді він не отримав, арешт з коштів на рахунку в AT КБ "ПРИВАТБАНК" не знято.

Вказує, що згідно з п.З ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Однак, нормами Закону України "Про виконавче провадження" не встановлено ані строку на розгляд заяв/клопотань сторін виконавчого провадження, ані строку надання відповіді на них.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про звернення громадян", дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений, зокрема, Законом України "Про виконавче провадження".

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 22.12.2021р. у справі №760/19348/20 зазначив, що бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу.

Ухвалою суду від 15.05.2025 р. скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича прийнято до розгляду; залучено стягувача - ТзОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» (м Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корп. А, офіс 303, ) до участі у справі.

22.05.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення з приводу скарги представника приватного виконавця виконавчого округу Рівненської оббласті Сідоренка Сергія Петровича адвоката Грицай І.О. вх.8953, в яких вказує, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24.01.2025 р. по справі № 570/5537/24 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СМАРТПЕЙ» заборгованість за кредитним договором від 27 квітня 2015 р. в сумі 75 052 грн. 11 коп.

28.02.2025 р. на виконання рішення суду видано виконавчий лист, який стягувач пред`явив до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Рівненської області Сідоренку Сергію Петровичу.

18.03.2025 р. постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження № 77545321 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 570/5537/24.

18.03.2025 р. після відкриття виконавчого провадження № 77545321 приватним виконавцем винесені наступні постанови:

-постанову про визначення для ОСОБА_1 , розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення з боржника основної винагороди;

-постанову про об`єднання виконавчого провадження № 77545321, № 77545329 у зведене виконавче провадження № 77550496;

-постанову про арешт коштів боржника згідно якої накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

19.03.2025 р. від боржника до приватного виконавця надійшла заява про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій: рахунок (IBAN): НОМЕР_1 , банк: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», код банку (МФО): 305299.

19.03.2025 р. приватним виконавцем винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій, якою ОСОБА_1 визначено поточний рахунок НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ ПРИВАТБАНК, для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року.

07.04.2025 р. до приватного виконавця надійшла заява боржника, в якій він просив зняти арешт з грошових коштів, що містяться на його поточному рахунку в національній валюті IBAN: НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у зв`язку із тим, що цей рахунок використовується виключно для надходження (зарахування) коштів грошового забезпечення військовослужбовця та подальшого здійснення видаткових операцій.

Листом від 08.04.2025 р. N 10546 щодо розгляду заяви про зняття арешту приватний виконавець повідомив боржника про наступне:

-доказів що рахунок боржника є рахунком, який має спеціальний режим використання не подано, як і не подано доказів, що на зазначений рахунок, який відкритий в АТ КБ «Приватбанк», надходять кошти які є заробітною платою;

-враховуючи зміни, які відбулись в законодавстві і набрали чинності, боржник скористався своїм правом та визначив поточний рахунок фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій.

Наведений лист надісланий боржнику 08.04.2025 р. засобами поштового зв`язку, що підтверджується копією конверта трекінг № 705 з відміткою про повернення у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою та викопіюванням із сайту Укрпошта щодо трекінгу № 705.

16.05.2025 р. приватному виконавцю стало відомо про подання ОСОБА_1 скарги на його бездіяльність.

Вказує, що боржник не довів, що кошти розміщені на поточному рахунку (IBAN: НОМЕР_1 ) в AT КБ «ПРИВАТБАНК» мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, які знаходяться на ньому заборонено законом.

У поданій ОСОБА_1 заяві про зняття арешту із грошових коштів вбачається, що він перебуває на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_1 , а поточний рахунок в національній валюті IBAN: НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», використовується ним виключно для надходження (зарахування) коштів грошового забезпечення військовослужбовця та подальшого здійснення видаткових операцій.

В обґрунтування своїх доводів боржник долучив до заяви наступні документи:

-довідку від 19 березня 2025 р. № 6NT7IEMJ7N7OOHUJ із змісту якої вбачається, що « ОСОБА_1 станом на 19.03.2025 має в АТ КБ «ПриватБанк» картку НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на яку отримує зарплатні виплати. Також, на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ)»;

-довідку № 5/58 від 19 березня 2025 р., яка підтверджує, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_1 .

-копію військового квитка ОСОБА_1 .

Однак, зі змісту наданих боржником документів не вбачається, що на поточний рахунок в національній валюті IBAN: НОМЕР_1 надходять кошти, які мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, які знаходяться на ньому, заборонено законом.

ОСОБА_1 не був позбавлений можливості надати приватному виконавцеві виписки із вказаного рахунку, які будуть підтверджувати надходження грошового забезпечення військовослужбовця, однак він цього не зробив.

Зі змісту довідки № 6NT7IEMJ7N7OOHU вбачається, що також, на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ), тому можна дійти висновку, що боржник може використовувати рахунок з якого він просить зняти арешт не лише для зарахування заробітної плати.

Про вказані обставини приватний виконавець зазначив у листі від 08 квітня 2025 р. N 10546 отримання якого боржник проігнорував, що підтверджується копією конверта трекінг № 705 з відміткою про повернення у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою та викопіюванням із сайту Укрпошта щодо трекінгу № 705.

У постанові від 20 квітня 2022 року по справі № 756/8815/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала наступне: «не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї, за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. Водночас на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не поширюється. Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем на підставі поданих боржником документів, які підтверджують статус коштів. та виключно із заробітної плати.».

Тобто зі змісту вказаної постанови можна дійти висновку, що якщо кошти розміщені на рахунку боржника, які не є коштами, що складають заробітну плату виконавець має право звертати на них стягнення. Більше того, боржник повинен підтвердити статус коштів, однак боржник цього не зробив.

Зазначає, що відповідно до ч.3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 р. по справі № 905/361/19 виснувала наступне: «стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арештна будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов 'язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, AT КБ «ПРИВАТБАНК» постанову приватного виконавця виконав та наклав арешт на рахунок боржника, чим підтвердив, що рахунок боржника немає спеціального режиму використання.

Враховуючи зміст викладеного, можна дійти висновку, що оскільки боржник не надав доказів, які підтверджують, що кошти розміщені на поточному рахунку (IBAN: НОМЕР_1 ) в AT КБ «ПРИВАТБАНК» мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, які знаходяться на ньому, заборонено законом у приватного виконавця був відсутній обов`язок знімати із нього арешт.

Також вказує, що боржник використовує своє право, а саме подання скарги на бездіяльність приватного виконавця з метою уникнення виконання рішення суду та на шкоду кредитору.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2 ст. 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст. 13 ЦК України).

Частиною 1 ст. 477-1 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Користуючись своїм правом, яке гарантоване ч. 1 ст. 477-1 ЦПК України боржник подав до суду скаргу на бездіяльність приватного виконавця зі змісту якої вбачається, що на даний час він перебуває на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_1 , а рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» використовується ним виключно для надходження (зарахування) коштів грошового забезпечення військовослужбовця та подальшого здійснення видаткових операцій.

Однак, зі змісту виписки щодо руху коштів по рахунку НОМЕР_1 за період від 01 жовтня 2024 р. по 19 травня 2025 р., яка була отримана приватним виконавцем на його запит від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що на зазначений рахунок перераховували кошти інші особи та боржник самостійно поповнював його з огляду на наступне:

-10 жовтня 2024 р. боржник поповнив свій рахунок на 99 грн. 50 коп.;

-25 жовтня 2024 р. ОСОБА_2 поповнила рахунок боржника на 502 грн. 51 коп.;

-03 листопада 2024 р. ОСОБА_3 поповнив рахунок боржника на 3015 грн. 08 грн.;

-27 листопада 2024 р. боржник поповнив свій рахунок на 200 грн. 00 коп.

З огляду на викладене, можна дійти висновку, що інші особи та сам боржник мають змогу поповнювати вищезазначений рахунок.

Зі змісту вищезазначеної виписки не вбачається, що боржник отримував на рахунок НОМЕР_1 грошове забезпечення військовослужбовця, що свідчить про безпідставність доводів боржника, які заявлені у скарзі про отримання ним грошового забезпечення на вказаний рахунок.

Звернувшись до приватного виконавця із заявою про зняття із його рахунку арешту знаючи, що на його рахунок не надходило грошове забезпечення, боржник таким чином діяв недобросовісно.

З огляду на викладене можна дійти висновку, що зазначавши в скарзі та заяві неправдиві відомості про отримання на рахунок НОМЕР_1 грошового забезпечення військовослужбовця боржник використовує право, яке гарантоване ч. 1 ст. 477-1 ЦПК України на шкоду кредитору, оскільки у разі зняття арешту з рахунку, він буде мати змогу користуватися коштами, які знаходяться на ньому на власний розсуд та уникне звернення стягнення на них.

Боржник не позбавлений можливості користуватися своїми коштами з обмеженнями, які встановлені законом, тому підстави для зняття арешту відсутні.

Пунктом 102 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» законодавцем передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX:

1) фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється.

Прийнявши вищезазначені норми законодавець фактично надав можливість боржнику користуватися своїми коштами в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня.

19.03.2025 р. від боржника до приватного виконавця надійшла заява про визначення наступних поточних рахунків для здійснення видаткових операцій: рахунок (IBAN): НОМЕР_1 , банк: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», код банку (МФО): 305299.

19 березня 2025 р. приватним виконавцем винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій, якою ОСОБА_1 визначено поточний рахунок НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ ПРИВАТБАНК, для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року.

Про вказані обставини, приватний виконавець повідомив боржника листом від 08 квітня 2025 р. N 10546 щодо розгляду заяви про зняття арешту.

Тобто, станом на момент подачі пояснень боржник має можливість здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня.

Окремо зазначає, що боржник ні до заяви про зняття арешту, ні до скарги на бездіяльність приватного виконавця не долучив жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує, що кошти на вищезазначеному рахунку мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, які знаходяться на ньому, заборонено законом.

Враховуючи зміст викладеного, оскільки станом на момент подачі пояснень боржник має змогу здійснювати видаткові операції із свого рахунку, відсутні підстави для зняття арешту.

26.05.2025 р. заявник ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення вх. 9172, в яких наводить положення п.3 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" та вказує, що 18.03.2025 р. приватним виконавцем Сідоренком С.П. здійснено запит за №257821985 до Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників - фізичних осіб, та розміри утриманого податку з доходів боржників-фізичних осіб, та/або загальну суму річного доходу, задекларованого боржником - фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, та суму утриманого податку (для фізичних осіб, які є самозайнятими особами), та/або загальну суму доходу та суму податку за звітний період, задекларованих боржником - фізичною особою - підприємцем в податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця.

У відповідь на цей запит, Державна податкова служба України 18.03.2025р. повідомила приватного виконавця Сідоренка С.П. про джерела та суми отриманих ним доходів за 2024-й рік, де вказано його єдине джерело доходів - ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ознакою доходу "185" - доходи у вигляді сум грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, згідно з додатком 2 "Довідник ознак доходів фізичних осіб" до Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4.

Наводить положення ч.1 статті 68 Закону України "Про виконавче провадження" та вказує, що незважаючи на одержання вичерпної інформації про джерела та суми доходів боржника, приватним виконавцем Сідоренком С.П. не було винесено постанови про звернення стягнення на його заробітну плату (грошове забезпечення військовослужбовця) та, відповідно, не надіслано таку постанову до виконання його роботодавцю.

У зв`язку з цим склалась ситуація, за якої відрахування з його грошового забезпечення у визначеному Законом України "Про виконавче провадження" розмірі не здійснюються, але водночас зберігається арешт, накладений приватним виконавцем Сідоренком С.П. на грошові кошти, що періодично надходять у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця на його поточний рахунок в банку, що, по суті, обмежує його права вільного користування зарплатними коштами та ставить його сім`ю, з малолітньою дитиною на утриманні, у скрутне матеріальне становище.

Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема, у постановах від 10.10.2019р. у справі №916/1572/19 та від 17.01.2020р. у справі №340/1018/19), що приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949р. №95, ратифікованої Україною 04.08.1961р., визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття "власності" є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статті 97 КЗпП України та статтей 15, 22, 24 Закону України "Про працю".

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Що ж до визначення ним поточного рахунку для здійснення видаткових операцій у межах двох розмірів мінімальної заробітної плати на місяць, згідно з пп.1 п.102 розд.ХІІІ Закону України "Про виконавче провадження", то такий захід є тимчасовим, встановленим на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Водночас, існує реальний ризик примусового списання приватним виконавцем Сідоренком С.П. коштів його грошового забезпечення у розмірі наявного на визначеному ним поточному рахунку для видаткових операцій залишку, що періодично утворюється як сума перевищення двох розмірів мінімальної заробітної плати на місяць.

Так, 09.04.2025р. та 21.05.2025р. приватним виконавцем Сідоренком С.П. було примусово списано з його поточного рахунку (IBAN): НОМЕР_1 в AT КБ "ПРИВАТБАНК" грошові кошти в сумі 5010,52 грн. та 5009,31 грн. відповідно, які були перераховані йому в якості грошового забезпечення військовослужбовця та становили позитивну різницю між сумою одержаного мною грошового забезпечення та двома розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 01.01.2025р.

Окрім того, відповідно до п.6 розд.ХІХ Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5, боржник може звернутись до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, яким винесена постанова про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій, із заявою про визначення іншого рахунку в банку для здійснення видаткових операцій, ніж той, що зазначений у цій постанові.

Тобто, з метою задоволення своїх побутових потреб він не позбавлений можливості визначити інший поточний рахунок (в іншому банку) для здійснення видаткових операцій, однак це, у свою чергу, неодмінно призведе до арешту та подальшого списання усіх майбутніх надходжень коштів грошового забезпечення військовослужбовця в повному обсязі з поточного рахунку (ІBAN): НОМЕР_1 в AT КБ "ПРИВАТБАНК'.

Зазначає, що згідно з випискою AT КБ "ПРИВАТБАНК" по рахунку/картці від 24.05.2025р. за №5GFD1SB124F4K6N, зараховані на його поточний рахунок кошти грошового забезпечення військовослужбовця ("зарплата") визначено банком як "цільові" надходження.

Натомість "нецільові" надходження, згідно із зазначеною випискою банку, зараховувались на його поточний рахунок ще у 2024-му році, а з моменту відкриття виконавчих проваджень №№77545321, 77545329 (березень 2025 року) жодних "нецільових" перерахувань на поточний рахунок (IBAN): НОМЕР_1 в AT КБ "ПРИВАТБАНК" не здійснювалось, що свідчить про виключно цільовий характер використання такого рахунку.

У додаткових поясненнях вх. 10184 від 09.06.2025 р. представник приватного виконавця Сідоренка С.П. адвокат Грицай І.О. вважає, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки постанову про арешт коштів боржника від 18.03.2025 у ВП№77545321 було винесено на підставі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Жодних повідомлень від банку щодо спеціального статусу рахунку НОМЕР_1 чи коштів на ньому приватний виконавець не отримував, що виключає можливість зняття арешту з вказаного рахунку на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також, у прийнятій приватним виконавцем постанові наявне застереження про те, що арешт не накладається на кошти, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Заява ОСОБА_1 про вжиття заходів щодо розблокування рахунку НОМЕР_1 в АТ «Приватбанк», на якому обліковуються кошти його заробітної плати, не містить документального підтвердження спеціального статусу цього рахунку та коштів на ньому. Відсутність документального підтвердження зазначеного факту унеможливлює зняття арешту з коштів на рахунку боржника. Більше того, ОСОБА_1 використовує рахунок НОМЕР_1 не лише для отримання заробітної плати, а для здійснення інших платіжних операцій (поповнення рахунку та інші). Подана скарга на бездіяльність приватного виконавця лише підтверджує умисне ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення у справі №570/5537/24.

Щодо можливості користуватись рахунком НОМЕР_1 .

З наданої ОСОБА_1 виписки вбачається, що він може користуватись рахунком НОМЕР_1 , знімати отриману ним заробітну плату в розмірі 16 000 грн.

Боржник самостійно визначив цей рахунок поточним.

Пункт 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, фізичні особи боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється.

Для визначення такого поточного рахунку у банку фізична особа боржник звертається до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який наклав арешт на кошти фізичної особи боржника, із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій.

Щодо використання рахунку НОМЕР_1 для поповнення особистими коштами.

Як вбачається з долученої до заяви довідки рахунок НОМЕР_1 є поточним.

Додатком № 1 Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України затвердженої Постановою Правління НБУ 11.09.2017 року № 89 визначено, що номер рахунку 2620 (ознака АП) належить до групи 262: кошти на вимогу фізичних осіб з призначенням рахунку: облік вкладів (депозитів) на вимогу фізичних осіб, у тому числі поточні рахунки фізичних осіб та розрахунки за ними; надані кредити овердрафт (п/н 445).

Поточний рахунок із спеціальним режимом використання, це рахунок, відкритий в одному з уповноважених банків, у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України і призначений для забезпечення проведення розрахунків відповідно до Закону.

Отже, поточний рахунок, який відкрито фізичною особою для зарахування зокрема, заробітної плати, не відноситься до рахунку зі спеціальними режимами використання.

Рахунки боржника, на кошти на яких виконавцем був накладений арешт, є поточними рахунками боржника, які використовується для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій боржника, у тому числі виплати заробітної плати, субсидії.

На ці рахунки зараховуються та зберігаються кошти боржника, призначені не тільки для виплати заробітної плати, субсидії. Зазначені рахунки не відносяться до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено законом.

Отже, накладений арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання ним заробітної плати, субсидії, винагороди оскільки, на підставі ст. 24 Закону України «Про оплату праці» він за бажанням, має право отримувати всі виплати готівкою через касу роботодавця /соціальних установ або поштовими переказами на вказаний нею рахунок (адресу).

Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 905/361/19 та Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 року у справу № 756/1927/16- ц.

Зі змісту виписки щодо руху коштів по рахунку НОМЕР_1 за період від 01.10.2024 по 19.05.2025, яка була отримана приватним виконавцем на його запит від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що на зазначений рахунок перераховували кошти інші особи та боржник самостійно поповнював його з огляду на наступне:

-10 жовтня 2024 р. боржник поповнив свій рахунок на 99 грн. 50 коп.;

-25 жовтня 2024 р. ОСОБА_2 поповнила рахунок боржника на 502 грн. 51 коп.;

-03 листопада 2024 р. ОСОБА_3 поповнив рахунок боржника на 3015 грн. 08 грн.;

-27 листопада 2024 р. боржник поповнив свій рахунок на 200 грн. 00 коп.

З огляду на викладене, можна дійти висновку, що інші особи та сам боржник мають змогу поповнювати вищезазначений рахунок.

Щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення.

Зазначає, що подання цієї скарги ОСОБА_1 спрямоване лише на ухилення від виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області.

Так, скаржник, зловживаючи правом на судовий захист і не виконуючи рішення суду, не вчиняючи будь-яких дій, спрямованих на самостійне виконання судового рішення, перешкоджає виконанню судового рішення і завдає шкоду стягувачу, який має повне право на виконання остаточного рішення суду, має право на захист своїх законних інтересів та прав гарантованих йому Конституцією України.

Скаржник умисно порушує принцип обов`язковості судового рішення та створює додаткові перешкоди для його виконання.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права - саме це закріплено у ст. 8 Конституції України. Проте невиконання судових рішень, які оголошуються іменем України, ставить під сумнів спроможність державної влади забезпечувати цей принцип.

Практичне утвердження ідеї верховенства права є несумісним із ситуацією, коли остаточне судове рішення не може бути ефективно виконано. Давньоримська максима ubi ius, ibi remedium говорить нам про те, що будь-яке право має супроводжуватись механізмом захисту.

Питання виконання судового рішення - це, насамперед, питання авторитету судової влади, довіри до суду та віри у правосуддя. Якщо Україна не забезпечить дієвих гарантій виконання судових рішень, ухваленим іменем держави, судові процеси та судові рішення виглядатимуть юридичною фікцією, що не гарантує реального захисту порушених прав.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Просить суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича.

У судове засідання заявник не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги.

У судовому засіданні представник приватного виконавця адвокат Грицай І.О. підтримала письмові заперечення та просить відмовити у задоволенні скарги, також не заперечила проти задоволення клопотання заявника ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги.

Представник стягувача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення.

Вислухавши представника приватного виконавця адвоката Грицай І.О., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків.

Судом установлено, що 18.03.2025 р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренком С.П. у ВП №77545321 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику. боржника.

Це призвело й до накладення арешту на грошове забезпечення (доходи) військовослужбовця, яке нараховувалось боржнику на рахунок НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

19.03.2025 р. ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця із заявою, в якій просив визначити наступний поточний рахунок для здійснення видаткових операцій: рахунок (IBAN): НОМЕР_1 , банк: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», код банку (МФО): 305299.

Випискою за картковим рахунком рахунок (IBAN): НОМЕР_1 підтверджується надходження на зазначений рахунок інших коштів, не лише заробітної плати.

01.04.2025 р. ОСОБА_1 звертався до приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. із заявою про зняття арешту з грошових коштів, що містяться на його поточному рахунку в національній валюті (IBAN): НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк».

08.04.2025 р. №10546 приватний виконавець Сідоренко С. у відповіді на заяву ОСОБА_1 «Щодо розгляду заяви про зняття арешту» вказав, що у зв`язку із змінами, які відбулися в законодавстві і набрали чинності, ОСОБА_1 скористався своїм правом та визначив поточний рахунок фізичної особи боржника у банку для здійснення видаткових операцій.

Отже, відповідь на звернення ОСОБА_1 приватним виконавцем Сідоренком С.П. була надана.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" Конституційний Суд України зробив висновок, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 Кодексу законів про працю України, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

У постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 420/13606/21 Верховний Суд вказував, що поняття "грошове забезпечення", "одноразова грошова допомога при звільненні" та "заробітна плата", які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом № 1404-VIII, так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція).

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то у відповідності до статті 36 Закону № 1404-VIII розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Частиною першою ст. 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя та четверта статті 56 Закону № 1404-VIII).

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абзац перший частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Крім того, частина восьма розділу VIII Інструкції визначає, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові про накладення арешту зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

При цьому частини перша та друга ст. 48 Закону № 1404-VIII чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Законом № 1404-VIII також визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частина восьмої статті 48).

У пункті 10 Розділу VIII Інструкції вказується також, що саме після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.

При цьому пунктами 3, 14, 21 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Отже, зі змісту вказаних норм права слідує, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках - відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону № 1404-VIII та розділу VIII Інструкції.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

При цьому законом забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 351 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання",на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац другий частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Отже, частиною другою ст. 48 Закону № 1404-VIII встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Даний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункт 7.13 постанови).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягненняна виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом № 1404-VIII та розділом Х "Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника" Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (ч. 3 ст. 68 Закону № 1404-VIII).

При цьому згідно із пунктами 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Тому законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відрахування, зокрема із заробітної плати, насамперед здійснюють підприємства установи та організації тощо, які й здійснюють нарахування цих виплат і відповідно частини першої статті 70 Закону № 1404-VIII розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою ст. 70 Закону № 1404-VIII передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З даних норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь-яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Отже, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, що підтверджують статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до ч. 2 цієї статті.

Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону (абзац другий ч. 2 ст. 59 Закону № 1404-VIII).

Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови), а також підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) наведено висновки про те, що, передбачене абзацом другим ч. 2 ст. 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 ч. 4 ст. 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Отже, з наданих заявником ОСОБА_1 доказів, а саме виписки по картці АТ КБ «Приватбанк» від 25.05.2025 р. №QMGEN8UGF1H844E7 вбачається, що арешт було накладено також на кошти, які є грошовим забезпеченням військовослужбовця, однак виконавець в порушення пункту 1 ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII арешту з грошових коштів не зняв.

Тому доводи приватного виконавця про те, що рахунок, на якому знаходились кошти, не є такими, на який заборонено законом накладення арешту, суперечать положенням закону, адже арешт може накладатись на кошти, а не на рахунок (абзац перший ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII); обмеження звернення стягнення на кошти заробітної плати, які знаходяться на рахунку боржника, підпадають під випадки "кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом" (абзац другий ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII).

Тому суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, зокрема в частині щодо зобов`язання приватного виконавця вжити заходів для зняття арешту саме з грошових коштів, які є грошовим забезпеченням, що обліковуються на рахунку (IBAN): НОМЕР_1 , в АТ КБ «Приватбанк», спеціальний режим використання якого не доведений.

Правильність застосування наведених норм права та висновків підтверджується постановою Верховного Суду від 17 червня 2022 року в справі № 203/4803/21 (провадження № 61-3603св22).

Щодо пропуску боржником строку звернення до суду зі скаргою на постанову про арешт коштів боржника суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.449 ЦПК України, пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

ОСОБА_1 просив поновити йому строк для подання скарги, оскільки він у заяві від 01.04.2025 р. просив приватного виконавця зняти арешт на грошові кошти на вказаному банківському рахунку, однак відповіді не отримав, та вважає що така бездіяльність набула триваючого характеру.

Натомість судом установлено, що приватний виконавець вчасно надав відповідь ОСОБА_1 .

Суд вважає що наявні всі підстави для поновлення строку звернення до суду зі скаргою, оскільки його пропущено з поважних причин.

Керуючись ст.ст. 258-261, 353, 354, 447-451 ЦПК України, - суд

у х в а л и в :

Поновити строк для подання скарги та частково задовільнити скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича.

Визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича щодо незняття арешту з грошових коштів, які є заробітною платою (грошовим забезпеченням, грошовою винагородою військовослужбовця), що обліковуються на поточному рахунку ОСОБА_1 (IBAN: НОМЕР_1 ) в AT КБ "ПРИВАТБАНК", накладеного в межах виконавчого провадження №77545321.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича зняти арешт з грошових коштів, які є заробітною платою (грошовим забезпеченням, грошовою винагородою військовослужбовця), що обліковуються на поточному рахунку ОСОБА_1 (IBAN: НОМЕР_1 ) в AT КБ "ПРИВАТБАНК".

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358ЦПК України.

Суддя Гнатущенко Ю.В.