К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року місто Київ

справа № 756/11655/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/6418/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шалашової Валентини Іванівни на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шролик І.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті процентів, 3% річних та інфляційних втрат за договором позики,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті процентів, 3% річних та інфляційних втрат за договором позики, в якому просила суду стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики від 18 червня 2021 року в розмірі 405 532,92 грн., з яких: 167 332,15 грн. - проценти за договором позики, 137 707,45 грн. - інфляційні втрати за позикою, 59 340,46 грн. - 3% річних за позикою, 30 351,20 грн. - інфляційні втрати по відсоткам, 10 801,66 грн. - 3% річних по відсотках.

Позов мотивовано тим, що 18 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого, остання отримала грошові кошти у сумі 1 763 650,00 грн., що на дату укладення договору було еквівалентно 65 000 доларів США, які зобов'язалася повернути до 18 червня 2022 року. Згідно з пунктом 2.2 договору, позика повертається у строки та порядку, визначеному п. 2.6. договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики. У пункті 2.6 договору, визначено порядок повернення коштів.

10 червня 2024 року Оболонським районним судом міста Києва у справі № 756/12204/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики ухвалено рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто суму позики 2 165 625,00 грн., яка розрахована станом на 16 вересня 2023 року.

Посилаючись на те, що відповідачка не виконала зобов'язання щодо повернення позики в повному розмірі у строки встановлені договором, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача проценти за користування позикою за період з 18 червня 2021 року по 18 червня 2022 року, 3 % річних та інфляційні втрати за період з 19 червня 2022 року по 12 серпня 2024 року, тому просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по відсоткам, 3% річних та інфляційних втрат задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 16 вересня 2023 року по 12 серпня 2024 року в сумі 59 340,46 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 593,40 грн.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Шалашова В.І., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення таких позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, тим, що відповідно до договору сума позики становить 1 763 650,00 грн., що на дату укладення договору позики було еквівалентно 65 000 доларів США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками. Пунктом 2.2 договору позики передбачено, що позика повертається у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі коштів в рахунок повернення позики.

Таким чином, за договором позики передбачено грошове зобов'язання у гривні, а отже положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України може бути застосовано до спірних правовідносин.

Вказує, що наявність передбаченої у договорі позики валютної прив`язки визначає механізм розрахунку суми заборгованості, однак не змінює валюту зобов`язання, якою є гривня.

З огляду на викладене, вважає, що суд першої інстанції помилково ототожнив наявну у договорі позики валютну прив`язку до валюти зобов`язання, в результаті чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення відсотків.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шалашова В.І. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду була повідомлена належно.З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для стягнення процентів, відповідно до ст. 1048 ЦК, за користування коштами за період з 18 червня 2021 року по 18 червня 2022 року на рівні облікової ставки НБУ в сумі 167 332,15 грн., оскільки за умовами договору ОСОБА_2 позичила 1 763 650 грн., повернула 8 750 доларів США та судовим рішенням стягнуто заборгованість за позикою 2 165 625,00 грн., яка була визначена ОСОБА_1 за середнім курсом продажу долара США комерційними банками та еквівалентно 56 250 доларів США, на день звернення до суду з позовом, що доводить прив'язку розміру заборгованості до долара США, а не гривні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 18 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до пункту 1 якого, позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти в сумі 1 763 650,00 грн., що еквівалентно 65 000 доларів США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладення цього договору, а позичальник зобов'язаний повернути отримані кошти до 18 червня 2022 року, включно.

Відповідно до пункту 2.1. договору позики, сторони за цим договором домовилися про те, що зобов'язання за цим договором має бути здійснено в готівковій формі та/або безготівково на банківський рахунок позикодавця, повідомлений позичальнику письмовою заявою.

Позика повертається у строки та порядку, визначеному пунктом 2.6. цього договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики (пункт 2.2. договору позики).

Відповідно до п. 2.4. договору позики, про кожен факт повернення позики або її частини в готівковій формі позикодавець або уповноважена ним особа надає позичальнику власноручно підписану ним розписку про отримання грошових коштів.

Відповідно до п. 2.6. договору позики, позика повертається частинами у наступному порядку: в строк до 18 липня 2021 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 250 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому п. 2.2. договору; в строк до 18 серпня 2021 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 250 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому п. 2.2. договору; в строк до 18 вересня 2021 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 250 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому п. 2.2. договору; в строк до 18 жовтня 2021 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 250 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому п. 2.2. договору; в строк до 18 листопада 2021 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 250 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому п. 2.2. договору; в строк до 18 грудня 2021 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 250 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому п. 2.2. договору; в строк до 18 січня 2022 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 250 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому п. 2.2. договору; в строк до 18 лютого 2022 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 250 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому п. 2.2. договору; в строк до 18 березня 2022 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 250 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому п. 2.2. договору; в строк до 18 квітня 2022 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 250 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому п. 2.2. договору; в строк до 18 травня 2022 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 1 250 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому п. 2.2. договору; в строк до 18 червня 2022 року поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 51 250 доларам США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому п. 2.2. договору.

Своїм підписом під цим договором позичальник підтверджує факт отримання нею грошових коштів в сумі 1 763 650,00 грн., що еквівалентно 65 000 доларів США за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладення цього договору, від позикодавця (п. 4.1. договору).

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року у справі № 756/12204/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 165 625,00 грн. заборгованості за договором позики від 18 червня 2021 року. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Судом у справі № 756/12204/23 встановлено, що відповідач за період з 23 липня 2021 року по 31 січня 2022 року повернула суму, еквіваленту 8 750 доларів США. Сума неповернутої заборгованості станом на 16 вересня 2023 року становить 2 165 625,00 грн., що за курсом продажу долара США комерційними банками еквівалентно 56 250,00 доларів США ((65 000 доларів США - 8750 доларів США) х 38,5 грн. = 2 165 625 грн.)

Згідно розрахунку суми процентів за договором позики за період з 18 червня 2021 року по 18 червня 2022 року, наданого позивачем, сума відсотків становить 167 332,15 грн.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

З договору позики вбачається, що відповідачка отримала позику у валюті - гривні в розмірі 1 763 650,00 грн. та зобов'язалася повертати позику у гривнях.

У договорі позики не зазначені проценти та не вказано, що він безпроцентний.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачкою, сума процентів за договором позики за період з 18 червня 2021 року по 18 червня 2022 року становить 167 332,15 грн.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки процентів, нарахованих у межах строку, згідно статті 1048 ЦК України.

Згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідачка не спростувала наданий позивачем розрахунок процентів, як того вимагають положення цивільно-процесуального законодавства щодо доказування. Натомість позивачка надала детальний розрахунок процентів із зазначенням середнього курсу продажу долара США комерційними банками України, суми заборгованості, розмір облікової ставки та суми процентів за період, а тому колегія суддів вважає, що заявлена позивачкою сума процентів у розмірі 167 332,15 грн. підлягає до стягнення з відповідачки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення процентів підлягає скасуванню та в цій частині слід ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів у розмірі 167 332,15 грн. В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому не було предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги та ухвалення апеляційним судом нового судового рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за вимогою про стягнення процентів у розмірі 1 673,23 грн. та подання апеляційної скарги у розмірі 2 509,85 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шалашової Валентини Іванівни задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) процентів у розмірі 167 332,15 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору, понесені за: вимогою про стягнення процентів у розмірі 1 673,23 грн.; подання апеляційної скарги у розмірі 2 509,85 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: