Справа № 504/2567/20
Номер провадження 2/504/212/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Вінської Н.В.,

секретаря Коцар А.М.,

розглянувши за у селищі Доброслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 18 серпня 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди , завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.02.2020 року о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_2 , будучи учасником дорожнього руху в якості пішохода, в с. Фонтанка Лиманського району Одеської області, на перехресті вул. Західна та а/д Одесса-Южний, що має пішохідний перехід, який регулюється світлофором, раптово вибіг на проїзну частину автодороги неподалік пішохідного переходу на заборонений червоний сигнал світлофору, внаслідок чого на нього було здійснено наїзд автомобіля Nissan Tiida, д/н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по а/д Одесса-Южний в напрямку м. Одеса. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 4.7, 4.9, п.п. б п. 4.14 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Позивач ОСОБА_4 є власником автомобіля «NISSAN TIDA», державний номерний знак НОМЕР_1 , та внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 позивачу як власнику транспортного засобу Nissan Tiida, д/н. НОМЕР_1 , було завдано матеріальну шкоду.

01 квітня 2020 року позивачем до ОСОБА_2 було направлено претензію, щоб на протязі 10 днів з моменту отримання вказаної претензії здійснити перерахунок на картковий рахунок ОСОБА_4 . У випадку відмови від відшкодування завданої шкоду ОСОБА_4 буде змушена подати відповідний позов до суду з вимогою відшкодувати завдану шкоду, а також усіх судових витрат, включаючи витрати на професійну правову допомогу.

Вартість відновлювального ремонту автомобілю Nissan TIDA, державний номер НОМЕР_1 становить 32 434,00 (тридцять дві тисячі чотириста тридцять чотири гривні) 00 копійок, що підтверджується рахунком-фактурою № СФ- СФ00025470 від 04 травня 2020 року.

Відповідно до звіту № 2606/20 вартість відновлювального ремонту складає 29897,94 (двадцяі дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) гривень 94 копійки, матеріальна шкода, заподіяна в результаті ДТП складає 17017,33 (сімнадцять тисяч сімнадцять) гривень 33 копійки. Але, якщо брати до увал рахунок-фактуру № СФ- СФ00025470 від 4 травня 2020 року реальна фактична шкода заподіяв внаслідок ДТП складає 32 434,00 (тридцять дві тисячі чотириста тридцять чотири гривні) 0 копійок.

Вина, ОСОБА_2 , підтверджується відеозаписами наданих з камер зовнішнього спостереження, які розташовані на зупинці с. Фонтанка. З даного відеозапису вбачається, що Відповідач по справі не додержувався Правил дорожнього руху та порушив поро переходу у місцях, де рух регулювався, він повинен був керуватися сигналами регулювальника aбо світлофора. В даному випадку ОСОБА_2 переходив дорогу на заборонений червоний колір світлофора. А також, як вбачається з відеоматеріалів Відповідач виходячи на проїзну частину, не впевнився у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, а також раптово вибіг на проїзну частину.

Отже, в сумі матеріальний збиток, завданий ОСОБА_4 , внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , становить 41 034 (сорок одну тисячу двісті сорок дві) гривні 20 копійок.

Позивач не отримав ніякого відшкодування зі сторони відповідача, не дивлячись на постійні звернення до нього та прохання урегулювати це питання.

У зв`язку із викладеним, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2020 року визначено головуючого суддю по справі Доброва П.В.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.08.2020 року відкрито провадження по справі.

15 січня 2025 року згідно розпорядження та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Вінській Н.В. та ухвалою від 16 січня 2025 року прийнято до провадження судді.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву не надав. У судове засідання не з`явилася, поштові конверти, повернулися на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.05.2024 у справі № 755/4829/23, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником транспортного засобу «Nissan Tida» номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Відповідно до звіту № 2606/20 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Nissan Tida» номерний знак НОМЕР_1 складає 29897,94 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) гривень 94 копійки, матеріальна шкода, заподіяна в результаті ДТП власнику транспортного засобу складає 17017,33 (сімнадцять тисяч сімнадцять) гривень 33 копійки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи спір, пов`язаний з відшкодуванням шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, суд приймаючи рішення у вказаній справі виходить з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Схожий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), від 20 листопада 2019 року в справі справа № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18).

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимогами цивільного процесуального законодавства встановлено, що суд зобов`язаний встановити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України - шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Частинами 6, 7 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Цивільно-правова відповідальність може мати місце за наявності складу правопорушення. Саме склад цивільного правопорушення є тим юридичним фактом, який породжує правовідносини між правопорушником і потерпілим, створює певні претензії потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду, заподіяну протиправними діями. Сукупність умов, за яких може наставати відповідальність у вигляді відшкодування збитків, називають загальним складом цивільно-правової відповідальності. До таких умов належать: наявність шкоди; протиправність поведінки боржника; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина боржника.

Зі змісту пред`явленого позову, вбачається, що позивач ОСОБА_4 звернулась до суду із вимогою про стягнення матеріальних збитків, які були спричинені їй саме з вини ОСОБА_2 , адже саме він, на думку позивача, порушив Правила дорожнього руху України. Проте з такими висновками позивача суд не погоджується.

Відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК Украйни преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Позивач надає помилкову правову оцінку та прийшов до передчасного висновку про доведеність вини відповідача ОСОБА_2 , у вчиненні ним дорожньо-транспортної пригоди, оскільки патрульними поліцейськими протокол щодо порушення правил дорожнього руху за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_2 не складався, до адміністративної відповідальності рішенням суду за фактом вказаного ДТП відповідач не притягувався.

Згідно ст. 124 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає у випадку порушення водієм Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність вказаної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 251 КУпАП).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем у цій справі пред`явлено позов за відсутності та недоведеності всіх обов`язкових підстав для деліктної відповідальності відповідача ОСОБА_2 , а саме протиправності дій заподіювача шкоди та вини такої особи (учасника ДТП) у заподіянні шкоди позивачу.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Враховуючи викладені позивачем обставини справи та надані докази, які судом оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд вважає, що позивачем не надано належні та допустимі докази того, що саме відповідачем ОСОБА_2 було порушено Правила дорожнього руху України, в результаті чого саме з його вини відбулась дорожньо-транспортна пригода, що саме через протиправну поведінку відповідача ОСОБА_5 права та інтереси позивача були порушені, а відтак зазначені обставини свідчать про відсутність у позивача обґрунтованих підстав на відшкодування спричиненої шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо транспортної пригоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Вінська Н. В.