ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2086/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Сирбул О. Ф.

за участю секретаря Петрової Т. О.

представника позивача Мірводи А. М.

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

установив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Кей-Колект») звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач 1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_3 (далі то тексту - відповідач 2, ОСОБА_3 ) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.06.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого став ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого останній було надано кредит у сумі 64 000,00 доларів США строком до 27.06.2018 зі сплатою за користування кредитними коштами 15 % річних. З метою повного та своєчасного виконання забов`язання за кредитним договором між Акціонерним комерційним іннваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 214496 від 27.06.2008, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за свлєчасне і повне виконання зобов`язань ОСОБА_3 . У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору та договору поруки Акціонерний комерційний іннваційний банк «УкрСиббанк» звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2010 задоволено позовні вимоги Акціонерного комерційного іннваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 595 781,44 грн. та судові витрати у розмірі 1 950,00 грн.

12.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклади договір факторигну № 1, за яким право вимоги кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 27.06.2008 перейшло до ТОВ «Кей-Колект».

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.02.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованостізадоволено.

У серпні 2024 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.02.2024.

Ухвалою суду від 03.10.2024 заяву відповідача ОСОБА_1 було задоволено, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.02.2024 скасовано. Призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

31.10.2024 від представника відповідача ОСОБА_5. надійшла заява про виправлення описки в ухвалі суду від 03.10.2024.

Ухвалою суду від 01.11.2024 заяву представника відповідача 1 ОСОБА_5. задоволено.

Ухвалою суду 11.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

19.02.2025 від представника відповідача 1 ОСОБА_5. надійшов відзив на позовну заяву, разом з заявою про поновлення строків на подачу відзиву, у якому зазначає, що позивачем не зазначено жодних відомостей про хід виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2010 по справі №2-657/10 починаючи з 05.12.2012 в подальшому, 25.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д. П. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_3. В межах зазначеного виконавчого провадження відбувалось як примусове стягнення за рахунок доходів відповідача ОСОБА_1 , так і добровільне погашення заборгованості шляхом перерахування коштів на рахунок приватного виконавця, що підтверджується квитанціями (копії надані суду при поданні заяви про перегляд заочного рішення). приватним виконавцем Мойсеєнко Д. П. надано відповідь на адвокатський запит, із якої вбачається, що ОСОБА_1 проводиться поступове погашення заборгованості перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Згідно відповіді на користь позивача стягнуто 47 087,22 грн. В подальшому позивач подав виконавчий лист №2-657/10 до примусового виконання приватному виконавцю Вараві Р. С. 20.11.2024 року у відповідь на заяву представника відповідача приватний виконавець Варава Р. С. надав лист із якого вбачається, що залишок нестягнутої суми за вказаним виконавчим документом складає 564 852,38 грн. 05.12.2024 представник відповідача був змушений повторно звернутись до приватного виконавця Варави Р. С. із запитом щодо залишку нестягнутої за виконавчим листом № 2-657/10 суми. Лише 07.02.2025 приватним виконавцем Варавою Р. С. було надано відповідь щодо залишку заборгованості у сумі 515 542,86 грн. Таким чином, вбачається, що позивач ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» ввів суд у оману з приводу того, що відповідачі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2010 по справі №2-657/10 не виконують, а заборгованість за цим рішенням є незмінною. Таким чином, заявлений позивачем до стягнення розмір 3% річних та інфляційних втрат не обгрунтований належним чином. З урахуванням вищевикладеного, вважаю позовні вимоги ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ» необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

24.02.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що відповідно до наданих до заяви про перегляд заочного рішення та відзиву доказів погашення заборгованості за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2010 по справі 2-657/10 вбачається, що платежі в її погашення здійснювались після кінцевої дати періоду нарахування сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (23.02.2022), що свідчить про те, що розмір взятої за базу розрахунку суми не змінився, а тому твердження представника ОСОБА_1 про необґрунтованість заявлених до стягнення сум є безпідставними. Крім того, відсутність надходжень платежів в погашення заборгованості з моменту набрання законної сили рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2010 у справі 2-657/10 по 23.02.2022 р. підтверджується випискою по рахунку з надходження платежів в погашення заборгованості. У цій справі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2010 по справі 2-657/10 відповідачами на момент звернення з позовом не виконувалось, таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому в позивача право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникло за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, але цей період може бути обмежений строком позовної давності, який підлягає обрахуванню з урахуванням Закону № 540-ІХ. Просив суд врахувати позицію викладену у відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 06.03.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, поновлено представнику відповідача 1 строк на подачу відзиву, відповідно до ст. 127 ЦПК України та долучено відзив до матеріалів справи, відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Ухвалою суду від 06.03.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відповідь на відзив, відповідно до ст. 179 ЦПК України.

У судовому засіданні 06.03.2025 представник позивача просила долучити до матеріалів справи письмові пояснення.

Ухвалою суду від 06.03.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено письмові пояснення представника позивача до матеріалів справи.

У судовому засіданні 06.03.2025, представник позивача виступила зі вступною промовою, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

У судовому засіданні 06.03.2025, представник відповідача виступив зі вступною промовою, частково заперечував проти позову.

06.03.2025 від представника відповідача 1 надійшло клопотання про витребування доказів.

09.04.2025 від представника відповідача 1 надійшли письмові пояснення.

21.05.2025 від представника позивача надійшли письмові пояснення.

Ухвалою суду від 21.05.2025, яка занесено до протоколу судового засідання, клопотання про витребування доказів залишено без розгляду та повернуто, оскільки стороною відповідача пропущено строк для подачі даного клопотання, доводи щодо пропуску строку та клопотання про поновлення строку відсутні.

Ухвалою суду від 21.05.2025, яка занесено до протоколу судового засідання, долучено письмові пояснення сторін.

У судовому засіданні 21.05.2025, представник позивача надала додаткові пояснення, зазначила, що ОСОБА_1 з 2010 року не зверталася до кредитора, за весь час ні вона ні її адвокат не зверталися з питанням розстрочити заборгованість.

У судовому засіданні 21.05.2025 представник відповідача 1 у свої дадаткових поясненнях зазначив, що ОСОБА_1 не є основним боржником, вона є поручитилем, основним боржником є ОСОБА_3 . ОСОБА_4 не відмовляється від виконання рішення суду, вона по мірі можливості погашає кредит, просив зменшити розмір 3% річних.

У судових дебатах представник позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судових дебатах представник відповідача 1 просив частково задовольнити позовні вимоги.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши маткріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані у справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.06.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого став ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого останній було надано кредит у сумі 64 000,00 доларів США строком до 27.06.2018 зі сплатою за користування кредитними коштами 15 % річних.

З метою повного та своєчасного виконання забов`язання за кредитним договором між Акціонерним комерційним іннваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 214496 від 27.06.2008, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за свлєчасне і повне виконання зобов`язань ОСОБА_3 . У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору та договору поруки Акціонерний комерційний іннваційний банк «УкрСиббанк» звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2010 задоволено позовні вимоги Акціонерного комерційного іннваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 595 781,44 грн та судові витрати у розмірі 1 950,00 грн.

12.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклади договір факторигну № 1, за яким право вимоги кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 27.06.2008 перейшло до ТОВ «Кей-Колект».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.12.2012 замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект».

Отже, з матеріалів справи встановлено, що на підставі рішення Даницького районного суду м. Києва від 26.05.2010 по справі № 2-4557/09 у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникло зобов`язання перед Акціонерним комерційним іннваційним банком «УкрСиббанк», а в подальшому після заміни сторони у виконавчому провадженні, перед ТОВ «Кей-Колект» сплатити грошові кошти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зазначено, що: "у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань".

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

З огляду на викладені висновки Верховного Суду, які відповідно ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення у вигляді сплати штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України.

Судом встановлено, що вищевказане рішення суду відповідачі не виконали, заборгованість не виплатили, протилежного останніми жодними доказами спростовано не було.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Таким чином, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Позивач зазначає, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачами порушує його майнові права та інтереси, а тому з відповідачів на його користь підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми боргу за період з 02.04.2017 по 23.02.2022.

Враховуючи, що відповідачами не виконується рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2010, яким вже було задоволено позовні вимоги, позивач не позбавлений права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум за невиконання відповідачами судового рішення, яке набрало законної сили, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь 3 % у розмірі 87 555,37 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Позивач зазначає, що у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання з відповідача на його користь підлягає сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в межах періоду загального строку позовної давності з 02.04.2017 по 23.02.2022.

Щодо додводів представника відповідача 1 про часткове погашення відповідачем ОСОБА_1 заборгованості, суд зазначає, що погашення забргованості в рамках виконавчого провадження НОМЕР_3 почалося з 27.12.2022, отже погашення відбулося після кінцевої дати періоду (02.04.2017 по 23.02.2022) нарахування сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, основна сума заборгованості в межах вказаного періоду становила 595 781,44 грн.

Щодо тверджень представника відповідача 1, щодо періоду звернення позивача з позовом у листопаді 2023 року та стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а саме, що період обмежується листопадом 2020 року, суд зазначає наступне.

Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року). Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/ та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19») строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, на момент набрання чинності Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», (02 квітня 2020 року) прострочені з 02 квітня 2017 року платежі за кредитом перебувають межах продовженої Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», позовної давності. Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, воєнний, надзвичайний стан в Україні діє до тепер, тому позивач, звернувшись до суду в листопаді 2023 року, в частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року дотримався строків давності, які продовжувалися відповідно до Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» та «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, наведеного позивачем, суд погоджується з розрахунком, який відповідає вимогам закону, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь інфляційних втрат у розмірі 288 908,71 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача у позовній заяві, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 5 646,97 грн, дані кошти підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача по 2 823,49 грн з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 19, 42, 76, 89, 263-264, 265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості- задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 3% річних у розмірі 87 555,37 грн., інфляційні втрати у розмірі 288 908,71 грн., а всього 376 464,08 (триста сімдесят шість тисяч чотириста шістдесят чотири) гривні 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 823,49 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 823,49 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», , адреса: 01103, м. Київ, вул. Менделеєва, 12, офіс 94/1.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: