Справа № 548/1248/25
Провадження № 2-о/548/64/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2025 м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого- судді Лідовець Т. М.,

з участю секретаря судового засідання - Манжос Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи Хорольського відділу ДРАЦС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у місті Кремінна, Кремінського району т.зв. "Луганської народної республіки".

Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

З огляду на це ОСОБА_1 просив встановити факт смерті ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в с. Нижня Покровка, Новоастраханського району Ворошиловградської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Кремінна, Кремінського району т.зв. «Луганської народної республіки». Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідне заявнику для державної реєстрації його смерті та реалізації права на спадщину, оформлення соціальних виплат.

Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 05 червня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, в заяві просив справу розглянути без його участі.

Представник Хорольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському району Полтавської області у судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, будучи належно повідомленим про місце, дату та час слухання справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням частини третьої статті 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини другої статті 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

З доданих до заяви документів вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно 08 травня 2025 року серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою Управлінням соціального захисту населення Лубенської державної адміністрації від 19.05.2022 №1626-, встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а. с.12).

Згідно із копією паспорта російської федерації, виданого 21.10.2024, номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 19.11.1993 (а. с.10-11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_2 помер, про що Кремінським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції т.зв. "Луганської народної республіки" 21.01.2025 було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 8).

Заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_2 з тих підстав, що документи, видані на тимчасово окупованій території, не мають юридичної сили на території України.

Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-ІХ Кремінний район Луганської області ліквідовано та утворено Сєвєродонецький район (з адміністративним центром у місті Сєвєродонецьк) у складі, в тому числі території Кремінської міської територіальної громади.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє донині.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-IX, та змінами внесеними указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який наступними Указами Президента України неодноразово подовжувався та триває і на даний час. В результаті збройної агресії, збройними формуваннями рф було окуповано частину території України, в тому числі міста Кремінна Луганської області.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» місто Кремінна Кремінського району Луганської області з 18 квітня 2022 року до цього часу є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Згідно із частинами 1-2 статті 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Відповідно до частини першої статті 18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до статтей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території України та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Отже, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

За наведених обставин суд вважає необхідним встановити факт смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України.

Частиною четвертою статті 317 ЦПК України визначено, що ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 10, 12, 88, 317 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: с. Нижня Покровка, Новоастраханського району Ворошиловградської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті: місто Кремінна, Сіверськодонецького району Луганської області, Україна.

Рішення допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Хорольський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Заінтересована особа: Хорольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: вул. 1 Травня 4, м. Хорол, Лубенського району Полтавської області, .

Суддя Т. М. Лідовець