Справа № 489/6292/21
Провадження №4-с/489/25/25
У Х В А Л А

11 червня 2025 м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Ставратій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Наумової Г.Г.

встановив.

ОСОБА_1 , через свою представницю адвокатку Ротар А.Л., звернулася до суду зі скаргою, якою просила:

- визнати дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Наумової Г.Г. щодо повернення виконавчого документа, а саме судового наказу № 489/6292/21, виданого 11.11.2021 неправомірними;

- зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийняти до виконання судовий наказ Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2021 у справі № 489/6292/21 за заявою ОСОБА_2 , яким було стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 вересня 2021 до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Посилаючись на те, що у судовому наказі, виданого по справі № 489/6292/21 зазначено, що строк пред`явлення судового наказу до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Крім того, у судовому наказі зазначено, що строк пред`явлення судового наказу до виконання до досягнення дитиною повноліття. В лютому 2025 ОСОБА_1 звернулася до державної виконавчої служби з заявою про відкриття провадження на підставі судового наказу від 24.09.2021 у справі № 489/6292/21. Однак, повідомленням головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Одеса) від 24.02.2025, виконавчий документ було повернуто без виконання на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», через те, що стягувачем було пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, а саме, виконавчий документ мав бути поданий до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Скаржниця, не маючи юридичної освіти, вважала, що оскільки у судовому наказі вказано, що строк його пред`явлення протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Оскільки молодшою дитиною не досягнуто повноліття, вважає, що строк на пред`явлення судового наказу не закінчився.

Сторони у судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи по суті у відповідності до приписів статті 442 ЦПК України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

24 вересня 2021 Ленінським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 вересня 2021 до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.12.2021, розірвано шлюб, зареєстрований 22 травня 2004 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського обласного управління юстиції, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відновлено ОСОБА_2 дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

Вирішуючи скаргу, суд виходить з такого.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у своїй постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 вказав на те, що у порядку судового контролю за виконанням судових рішень судовий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. За своєю суттю ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 12 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника, тощо, може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом, підлягає примусовому виконанню та може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджено аліменти.

ОСОБА_1 зазначає, що в лютому 2025 вона звернулася до державної виконавчої служби з заявою про відкриття провадження на підставі судового наказу від 24.09.2021 у справі № 489/6292/21. Однак, повідомленням головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Одеса) від 24.02.2025, виконавчий документ було повернуто без виконання на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з повідомлення Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 24.02.2025 за вих. № 22223, ОСОБА_1 повернуто судовий наказ Ленінського районного суду м.Миколаєва від 11.11.2021 у справі № 489/6292/21, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувачем пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, а саме виконавчий документ мав бути поданий до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так, приписами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, в свою чергу, ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Частинами 2, 3 статті 183 СК України, визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

З матеріалів наказного провадження вбачається, що Судовим наказом стягнуто аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Строк пред`явлення судового наказу до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

14 вересня 2022 ОСОБА_4 виповнилося 18 років.

Станом на теперішній час, ОСОБА_5 є неповнолітнім.

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року. ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 19991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Державний виконавець Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) Наумовою Г., відмовляючи у прийняття судового наказу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.11.2021 у справі № 489/6292/21 та відкриття провадження у справі, фактично порушує права ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки він не досяг повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що існують всі підстави для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Наумової Г.Г. задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Наумової Г.Г. щодо повернення виконавчого документа, а саме судового наказу № 489/6292/21, виданого 11.11.2021 неправомірними.

Зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийняти до виконання судовий наказ Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2021 у справі № 489/6292/21 за заявою ОСОБА_2 , яким було стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 вересня 2021 до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «11» червня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева