КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/1609/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8343/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Накутної Софії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 лютого 2025 року про призначення судової економічної експертизи з урахуванням ухвали того ж суду від 18 лютого 2025 року у складі судді Кухленка Д.С.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, індексу інфляції та процентів за користування чужими грошовими коштами,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, індексу інфляції та процентів за користування чужими грошовими коштами.

17 лютого 2025 року адвокатом Мацкевичем Д.А. в інтересах ОСОБА_2 було подано клопотання про призначення по справі судової економічної експертизи.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 лютого 2025 року клопотання представника відповідача задоволено. Призначено по справі судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання:

1.Чи вірно нарахована сума за користування чужими грошовими коштами, яка заявлена до стягнення?

2.Чи вірно нараховані 3% річних за користування чужими грошовими коштами?

3.За який період нараховувались 3% річних та на яку суму?

Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

В апеляційній скарзі адвокат Накутна С.О. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати ухвалу районного суду і направити справу для продовження її розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що вказане клопотання мало бути залишено судом без розгляду, оскільки воно заявлено уже на етапі розгляду справи по суті, тобто з порушенням процесуальних строків, оскільки ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 липня 2024 року уже було закрито підготовче провадження.

Також вказано, що позивачу навіть не було надано можливості висловити свою позицію щодо вказаного клопотання та відразу без участі сторін його розглянуто.

Крім того, відповідач звертає увагу, що заявлені до нього позовні вимоги йому є незрозумілими, разом з тим клопотання містить лише формальні цитування законів та жодних інших обґрунтувань необхідності проведення експертизи не містить, як і відсутні докази неможливості самостійно звернутися до експертної установи для проведення експертизи.

Зазначає скаржник й про ту обставину, що діючим законодавством не передбачено призначення судом експертизи того чи правильно стороною здійснено розрахунок 3% річних, штрафних санкцій та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належно, від адвоката Накутної С.О. в інтересах ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без їх з позивачкою участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає, що вбачається з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для проведення у цивільній справі судової економічної експертизи стало клопотання адвоката Мацкевич Д.А. в інтересах ОСОБА_2 , у якому він указує, що йому є незрозумілим походження сум зазначених у розрахунку заборгованості, а саме про стягнення 3% річних, індексу інфляції та процентів за користування чужими грошовими коштами й вважає, що для цього необхідні знання у сфері ідентифікації виконання розрахунків за участю кваліфікованих фахівців в економічній галузі.

Задовольняючи клопотання про призначення економічної експертизи у справі, суд першої інстанції виходив з того, що для повного з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні даної справи, потрібні спеціальні технічні знання.

Однак із такими висновками суду колегія суддів повністю погодитися не може з наступних підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі "Белле проти Франції" від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа "повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права" (рішення у справі "Белле проти Франції" від 4 грудня 1995 року та "Нун`єш Діаш проти Португалії" від 10 квітня 2003 року).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення ЄСПЛ у справі "Фрідлендер проти Франції" "Федіна проти України`від 2 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 8 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 2 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 5 лютого 2004 року).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Дульський проти України" зазначено, що очевидне безпідставне призначення судової експертизи є порушенням наведених приписів, що має наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи, у тому числі права на розгляд справи судом встановленим законом, у розумний строк, тому у такому випадку перегляд цієї ухвали, з урахуванням взаємозв`язку правомірності зупинення провадження як наслідку призначення у справі судової експертизи, та її скасування є виправданим, а також таким, що ґрунтується на засадах верховенства права.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі "Шишков проти Росії").

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України "Про судову експертизу").

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

За правилами статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

У відповідності до частини першої статті 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.

При цьому неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12, від 17 вересня 2014 року в справі № 6-131цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження 61-7835сво19).

Таким чином питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 8 листопада 2018 року справі № 910/14672/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 910/9394/17 та від 26 жовтня 2018 року у справі № 910/9971/17.

Зі змісту оскаржуваної ухвали районного суду вбачається, що вона не відповідає вищевказаним вимогам законодавства, оскільки в її мотивувальній чистині не наведено достатніх підстав та обґрунтованих мотивів для висновку про необхідність призначення по справі судової економічної експертизи з метою дослідження заявлених питань.

Суд не врахував, що наявність дійсної потреби у спеціальних знаннях та неможливість правильного вирішення спору по суті, як і доцільність зупинення провадження у справі на час проведення експертизи, мають бути належним чином обґрунтовані у відповідній ухвалі.

Суд мав чітко зазначити які саме спеціальні знання необхідні для вирішення питань, які пропонується поставити на вирішення експертизи, чому суд самостійно не може вирішити такі питання, та які саме фактичні дані, що входять до предмету доказування, з урахуванням наявних у справі доказів не можуть бути встановлені при вирішенні відповідного спору без призначення судової експертизи.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, не встановивши всіх обставини справи та характеру спірних правовідносин, дійшов поспішного висновку про наявність правових підстав щодо задоволення клопотання про призначення у справі економічної експертизи з метою встановлення заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті 3% річних, індексу інфляції та процентів за користування чужими грошовими коштами.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що позивачем зазначено суму заборгованості та період її нарахування, а судом не зазначено та не викладено належні мотиви необхідності з`ясування заявленої заборгованості з залученням спеціалістів в галузі економічних досліджень.

Залишилися без урахування судом й висновки, викладені Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19 щодо методики розрахунку інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до яких при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року. Порядок індексації грошових коштів визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Постанови КМУ № 1078).

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому апеляційний суд вважає необхідним зауважити, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку (наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 910/14672/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 910/9394/17 та від 26 жовтня 2018 року у справі № 910/9971/17).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, та скасуванню оскаржуваної ухвали з подальшим направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Накутної Софії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 лютого 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: