Справа 206/1102/25
Провадження 2/206/1118/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра

в складі: головуючої - судді Плінської А.В.,

при секретарі Білій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Євгенія Олександрівна про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності реєстраційних номерів облікових карток платників податку, визнання права власності в порядку спадкування за законом ,

встановив:

В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про:

- встановлення факту того, що він є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- встановлення факту того, що РНОКПП: НОМЕР_1 , виданий 28.02.2012 року Лівобережним міжрайонним ДПІ у м. Дніпропетровську зареєстрований в Державному реєстрі 24.07.1996 року та РНОКПП: НОМЕР_2 , виданий 12.07.2006 року ДПІ у Приморському районі Запорізької області зареєстрований в Державному реєстрі 08.05.1998 року, належать ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визнання за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,3 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . З метою прийняття спадщини після смерті батька він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак нотаріус своєю постановою від 11.02.2025 року відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії, оскільки маються розбіжності в написанні прізвищ, імен, по батькові його та батька ОСОБА_2 , а саме: в паспорті позивача його прізвище записано, як « ОСОБА_3 », а прізвище батька як « ОСОБА_4 ». Щодо ім`я, по батькові позивача воно значиться, як « ОСОБА_5 », а ім`я спадкодавця значиться, як « ОСОБА_6 ». Також є розбіжність в РНОКПП спадкодавця між тим, який вказаний у реєстрі прав власності на нерухоме майно ) та ще наявним іншим РНОКПП спадкодавця ( НОМЕР_1 ). Таким чином, через зазначені обставини позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності на спадкове майно, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 04 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 17 березня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання з викликом сторін.

Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року задоволено клопотання представника позивача, адвоката Ковальова О.В. про витребування доказів.

Ухвалою суду від 03 червня 2025 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивач та його представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача - Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, та просить справу розглянути на підставі чинного законодавства.

Третя особа, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого та з метою вступу у спадщину звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О. з відповідною заявою .

Однак нотаріус своєю постановою від 11.02.2025 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що у поданих позивачем документах наявна невідповідність в написанні прізвищ, імені, по батькові позивача та спадкодавця. Так, ОСОБА_1 було подано заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , тому нотаріус не може належним чином встановити факт родинних відносин та підстави для закликання до спадкування. Крім того, спадкоємцем подано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на квартиру АДРЕСА_2 на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №395196872 від 17.09.2024 право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , тоді як згідно наданих документів РНОКПП спадкодавця . Отже є невідповідність з особою померлого та можливо іншою особою, з іншим реєстраційним номером облікової картки платника податків з державного реєстру фізичних осіб платників податків.

Факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є сином ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується, зокрема:

-копією свідоцтва про народження позивача, де його батьками на рос. мові вказано « ОСОБА_2 та ОСОБА_7 »;

-копією свідоцтва про укладення батьками позивача шлюбу 06 квітня 1958 року, відповідно до якого вказано рос. мовою, що « ОСОБА_2 и ОСОБА_8 " зареєстрували шюб;

-повторною копією свідоцтва про шлюбу, згідно якого вже українською мовою вказано, що «06 квітня 1958 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб».

Отже, викладене свідчить, що складність перекладу прізвища, імені, по батькові призвели до того, що при отриманні паспортів громадян України, особисті данні позивача була вказані, як « ОСОБА_1 », а його батька « ОСОБА_2 ».

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .

Як слідує з свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_3 від 24.03.2008 року, видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 11.10.2007 № 3272, квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 .

Як слідує з листа КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР №11136 від 18.09.2024, станом на 31.12.2022 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 , містяться відомості про зареєстроване право власності в цілому за: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.03.2008, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради (бланк серія САВ №083715) згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 11.10.2007 № 3272, зареєстровано КП «ДМБТІ» 26.03.2008 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №22614419, Витяг про реєстрацію права власності №18259966 від 26.03.2008 (бланк серія ССІ №367572).

Як слідує з листа Державної податкової служби України №5507/5/99-00-12-04-02-05 від 17.04.2025 року, 19.05.2011 року встановлено факт подвійної реєстрації фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 в Державному реєстрі із реєстраційними номерами «» та «». Даний факт виник внаслідок того, що під час реєстрації в Державному реєстрі були внесені різні (відмінні) реєстраційнй данні фізичної особи щодо прізвища. Реєстраційний номер «» закрито 19.05.2011. Інформацію по реєстраційних номерах об`єднано. Відомості у Державному реєстрі приведено у віповідність.

Як слідує з копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини звернувся в порядку та строки передбачені ЦК України ОСОБА_10 . Крім нього, інші спадкоємці першої черги за законом син та дружина спадкодавця ОСОБА_2 , та ОСОБА_7 подали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_10 .

Як слідує з довідки відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР №14/5-12662 від 11.09.2024 року, за наявними даними картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 21.04.2008 року по теперішній час. Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) становить 1 особа ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований з 29.05.2008 року по теперішній час).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України та ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтями 1296 та 1297 цього ж Кодексу передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено право власності його батька на спірну квартиру, а також те, що позивач у строки та в порядку передбаченому ЦК України звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак через розбіжності в написанні прізвищ, імені, по батькові в документах, що підтверджують родинні відносин позивача зі спадкодавцем та розбіжностями ідентифікаційних кодів спадкодавця, позивач не зміг оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, а отже права позивача підлягають захисту в судовому порядку.

При цьому, суд вважає, що вимоги в частині встановлення факту належності спадкодавцю одразу двох реєстраційних кодів «» та «» не підлягають до задоволення, оскільки встановлення факту повинно породжувати правові наслідки, а із визнання в судовому порядку права власності позивача на спірну квартиру в порядку спадкування, такі наслідки себе вичерпали.

Керуючись ст.ст.10,11,81, 258,264-266 ЦПК України,328, 349, 392, 1296, 1297 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сизнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,3 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: А.В. Плінська