Справа № 752/4891/24
Провадження № 2/752/1008/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

05.06.2025 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.

за участю секретаря - Бєляєвої К.Д.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтовувана тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17.08.2018 укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач отримав суму коштів в розмірі 60252106,24 грн, що за курсом (1 долар США = 27,67 грн) на день укладення цього договору еквівалентно 2177524 долари США 62 центи. 28.12.2019 иіж сторонами укладено договір, яким збільшено позовну давність за зобов`язаннями за договором позики від 17.08.2018 до 25 років. Однак, Відповідачем отримані грошові кошти у відповідності до умов договору позики від 17 серпня 2018 року, повернуті не були. Позивач додатково також регулярно надавав Відповідачеві на його прохання й інші позики. На виконання цієї домовленості між Позивачем, як кредитором, та Відповідачем, як боржником, 5 серпня 2021 року був укладений договір, у відповідності з яким Відповідач визнає борг перед Позивачем в розмірі 3144112 доларів США. Термін сплати боргу в розмірі 3 144 112 доларів США був установлений Позивачем та Відповідачем у пункті 3 договору від 5 серпня 2021 року до 5 серпня 2022 року. Проте, своє грошове зобов?язання зі сплати на користь Позивача 3 144 112 доларів США Відповідачем не виконано.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача 3144112 доларів США та понесені судові витрати.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.03.2024 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з?явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

В судове засідання відповідач не з?явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник відповідача надав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у поясненнях.

Враховуючи, що належним чином повідомлені відповідач в судове засідання не з`явився, а представник позивача надав заяву, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.08.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав суму коштів в розмірі 60252106,24 грн за договореним курсом (1 долар США = 27,67 грн), на день укладення цього договору еквівалентно 2177524,62 доларів США, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в строк 31.12.2019.

Додатково 28.12.2019 між сторонами укладено договір про збільшення позовної давності за зобов`язаннями за договором позики від 17.08.2018 до 25 років.

Позивач додатково також регулярно надавав Відповідачеві на його прохання й інші позики, що зокрема, підтверджується розписками від 20 березня 2019 року на суму позики 9350000,00 грн. зі строком повернення до 25 березня 2020 року та від 27 березня 2019 року на суму позики 750000,00 грн. з зобов?язанням повернення 9350000,00 грн. до 30 березня 2020 року.

Через існування у Відповідача перед Позивачем значних численних позикових зобов?язань, з метою підсумування та узагальнення таких зобов?язань в одному документі, Позивач та Відповідач домовились укласти єдиний договір, в якому підтвердити та визначити усі попередні позикові суми та встановити новий строк повернення загальної суми позики.

На виконання цієї домовленості між Позивачем, як кредитором, та Відповідачем, як боржником, 5 серпня 2021 року був укладений договір, у відповідності з яким Відповідач визнає борг перед Позивачем в розмірі 3144112 доларів США, що підтверджується копією договору.

Відповідно до пункту 1 договору від 5 серпня 2021 року Відповідач (боржник по договору) визнає борг перед Позивачем (кредитор по договору) в розмірі 3144112 (три мільйони сто сорок чотири тисячі сто дванадцять) доларів США та зобов`язується сплатити його кредиторові.

Згідно із пунктом 2 договору від 5 серпня 2021 року, вказана в пункті 1 цього договору сума боргу включає в себе усю заборгованість Відповідача перед Позивачем за усіма зобов`язаннями (правочинами), які виникли до укладання цього договору.

Термін сплати боргу в розмірі 3144112 доларів США був установлений Позивачем та Відповідачем у пункті 3 договору від 5 серпня 2021 року до 5 серпня 2022 року.

Як зазначає позивач, грошове зобов?язання зі сплати на користь Позивача 3144112 доларів США Відповідачем не виконано.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що згідно п. 5 договору від 17.08.2018 позичальник зобов`язаний повернути суму позики вказану у п. 1 даного договору відповідно до графіку повернення позики, що є додатком № 1 до даного договору. Графік повернення позики є додатком № 1 до договору від 15.08.2018.

У відповідності до положень п. 7 договору від 17.08.2018, сторони погодили, що позичальник має право повернути суму позики достроково. Також позичальник має право повернути суму позики частинами за домовленістю сторін. В разі повернення частини суми позики сторони укладають додаткову угоду до даного договору, в якій визначають суму, що частково повернута позичальником. Прои частковому поверненні позики загальна сума заборгованості зменшується на розмір повернутої суми.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 сплачував на ім?я позивача грошові кошти у розмірі 149000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 22.02.2021; 150000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 24.02.2021; 100000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 18.03.2021; 100000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 19.03.2021; 120000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 01.04.2021; 140000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 19.04.2021; 69700,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 22.04.2021; 100000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 26.04.2021; 140000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 27.05.2021; 137500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 8197 від 01.06.2021; 149000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 136901 від 15.06.2021; 263520,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 111725 від 08.10.2021; 149000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 21858 від 02.07.2021; 99000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 254731 від 16.11.2021; 136000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 458736 від 26.11.2021; 100000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 453336 від 28.12.2021; 150000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 846312 від 28.01.2022; 87000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 380769 від 23.02.2022; 50000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 16.03.2023; 49900,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 04.08.2023; 49900,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 04.08.2023; 49000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 25.09.2023; 25000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 05.10.2023; 25000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 12.10.2023; 25000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 20.10.2023; 24900,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 26.10.2023.

В усіх вказаних платіжних дорученнях в призначенні платежу зазначено: повернення позики ОСОБА_4 .

Таким чином, згідно вказаних вище інструкцій відповідач перерахував позивачу загальну суму 2638420,00 грн.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Керуючись ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зі змісту ст. 1049 ЦК України, вбачається, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/79958186) про те, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Разом з цим, враховуючи надані представником відповідача докази про часткове повернення позики у розмірі 2638420,00 грн, стягненню з відповідача підлягають 129380208,8 (3144112 доларів США х 41,4829) - 2638420,00 = 126741789 грн, що за курсом НБУ станом на 05.06.2025 (дата ухвалення даного рішення суду) становить (1 долар США = 41,4829), тобто еквівалентно 3055491,53 доларів США.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до п. 6, 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення та враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, підлягає частковому задоволенню.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) грошові кошти у розмірі у розмірі 3055491 (три мільйони пятдесят пять тисяч чотириста дев`яносто одна) доларів США 53 центи.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати у вигляді суми судового збору у розмірі 14685 (чотирнадцять тисяч шістсот вісімдесят п`ять) грн 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Текст рішення складений 17.06.2025.

Суддя: Ю.Ю. Мазур