ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5775/25 Справа № 186/1482/24 Головуючий у першій інстанції: Кривошея С. С. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України Виробничого структурного підрозділу «Шахта «Степова» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області у складі судді Кривошеї С.С. від 10 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України Виробничого структурного підрозділу «Шахта «Степова» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача обґрунтовуючи це тим, що вона працювала на підприємствах вугільної промисловості ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Під час виконання покладених обов`язків, 22.11.2011 року вона отримала травму голови під час виконання посадових обов`язків, про що 26.11.2012 року було складено акт по формі Н-1. 20.03.2013 року вона була звільнена з займаної посади за п.2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоров`я. Після проходження МСЕК їй було встановлено другу групу інвалідності з 27.02.2013 року через трудове каліцтво та 80% втрати професійної працездатності. Фактично вона є інвалідом другої групи з обмеженням здійснювати повноцінно будь-які роботи та спричинена травма суттєво вплинула на її життя. З моменту травмування, вона тривалий час проходила лікування. Крім того, після виявленого діагнозу встановлено, що її працездатність частково втрачена та не може бути підвищена втрата працездатності, тобто вона вже ніколи не одужає. Хвороба постійно прогресує, вона є інвалідом, та живе зі страхом очікування гіршого стану. Душевні страждання, які вона відчуває у зв`язку із усвідомленням того факту, що вже ніколи не буде здоровою людиною, що хвороба прогресує і її очікує інвалідність у подальшому. Після отриманої травми у неї постійно болить нога, вона обмежена в своєму пересуванні. На підтримуючі лікування затрачуються всі її страхові виплати, яких недостатньо. Це приводить до додаткових моральних страждань, відчаю. Вона змушена звертатись за допомогою до лікарні, медичних приладів та особливих ліків. Із-за хвороби вона була змушена змінити свій звичайний уклад життя. Внаслідок отриманої травми на виробництві, їй були заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення її особистих немайнових прав, таких як право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення її звичайного способу життя та вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя, що належним чином має бути компенсовано. Тому позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 160000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України Виробничого структурного підрозділу «Шахта «Степова» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України Виробничого структурного підрозділу «Шахта «Степова» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Незалежної профспілки гірників України Виробничого структурного підрозділу «Шахта «Степова» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про зміну оскаржуваного рішення, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України Виробничого структурного підрозділу «Шахта «Степова» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, не в повному обсязі з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та зміни чи скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 працювала бухгалтером у Первинній профспілковій організації Незалежної профспілки гірників України Виробничого структурного підрозділу «Шахта «Степова» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» з 15.04.1998 року. 20.03.2013 року ОСОБА_1 була звільнена, у зв`язку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоров`я за п.2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією дублікату трудової книжки НОМЕР_1 , заповненої на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 28-29).

Згідно Акту N1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 22 листопада 2012 року, комісією з розслідування були встановлені обставини нещасного випадку, що стався з позивачкою ОСОБА_1 , а саме: 22.11.2012 року о 08 год. 55 хв. бухгалтер ППО НПГУ Шахта «Степова» ОСОБА_1 піднялась на третій поверх АПК-1 до відділу кадрів з метою передачі заяв членів профспілки на надання матеріальної допомоги та отримання службової пошти. Після вирішення питань по справах, ОСОБА_1 пішла на другий поверх. О 09 год. 05 хв., пересуваючись на сходах з третього на другий поверх, ОСОБА_1 оступилась та впала, вдарившись головою об перила сходів. О 09 год. 07 хв. ОСОБА_4 , прохідник дільниці ПР-5 ВСП «ШУ Першотравенське» допоміг потерпілій піднятися та супроводив ОСОБА_1 до медичного пункту для надання медичної допомоги. Під час травми, голова профспілки НПГУ Шахта «Степова» ОСОБА_5 знаходився на засіданні профспілкового комітету в приміщенні технарядної шахти.

Діагноз встановлений закладом охорони здоров`я: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій шийного відділу хребта.

Також з акту вбачається, що особою, яка порушила посадову інструкцію та законодавство про охорону праці, що призвело до травмування є позивачка ОСОБА_1 .

Згідно копії довідки МСЕК серії 12 ААБ №034874 від 27 лютого 2013 року, ОСОБА_1 первинно встановлено другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва з датою переогляду - 10.04.2014 (а.с. 23).

В подальшому, відповідно до копії довідки МСЕК серія 12 ААВ №149418 від 18 лютого 2022 року, позивачці повторно встановлено другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва безстроково (а.с. 7).

Згідно копії довідки МСЕК серії 12ААА №065419 від 18 лютого 2022 року, ОСОБА_1 повторно встановлено 80% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва безстроково (а.с. 7).

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно ст. 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість ушкодження здоров`я позивачки, пов`язаного з нещасним випадком на підприємстві, у зв`язку з чим довідкою МСЕК серії 12 ААБ №034874 від 27 лютого 2013 року, ОСОБА_1 первинно встановлено другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва; в подальшому, довідками МСЕК серія 12 ААВ №149418 та серії 12ААА №065419 від 18 лютого 2022 року, позивачці повторно встановлено другу групу інвалідності та 80% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва безстроково; приймаючи до уваги стан здоров`я позивачки, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у повсякденному житті, необхідність реабілітації, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках; враховуючи дотримання засад розумності і справедливості; враховуючи вину позивачки у нещасному випадку, - місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 80000,00 грн, яка спричинена втратою здоров`я, отриманою внаслідок нещасного випадку під час перебування у трудових стосунках з відповідачем.

Разом з тим, згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку є фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного)оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №180/377/20 (провадження №61-1св21).

Колегія суддів зауважує, що пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», однак застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Оскільки шкода, завдана життю та здоров`ю, може бути як майновою, так і немайновою (моральною) та до цієї частини пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зміни законодавцем не внесені, зокрема не зазначено, що лише відшкодування майнової шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому немає підстав для ототожнення відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Отже, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню доповнення до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внесені Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21 (провадження №61-283св22).

Враховуючи викладене, сума, стягнута з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із заподіянням шкоди життю та здоров`ю не підлягає оподаткуванню.

Натомість суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів, помилково послався на висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21 та у постанові від 25 липня 2018 року у справі №180/683/13-ц.

Однак, зазначене місцевим судом обгрунтування не вплинуло на правильність ухваленого рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Доводи апеляційної скарги позивачки про занижений розмір моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачці моральної шкоди, спричиненої внаслідок нещасного випадку під час перебування у трудових стосунках з відповідачем, судом врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивачки, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, а також вину позивачки у настанні нещасного випадку, що підтверджується Актом N1 про нещасний випадок від 22 листопада 2012 року.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Доводи відповідача щодо вини позивачки у настанні нещасного випадку, колегія суддів з наведених вище підстав відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Отже, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України Виробничого структурного підрозділу «Шахта «Степова» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова