Провадження № 22-ц/802/687/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О. І., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник Мартинюк Марія Русланівна на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказували, що 03.11.2019 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №238818. Укладення кредитного договору здійснювалось сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи позивача, доступ до якої забезпечувався відповідачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація відповідача здійснювалась при вході відповідача в особистий кабінет, шляхом перевірки позивачем правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого позивачем на номер мобільного телефону відповідача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. На умовах кредитного договору позивачем було надано відповідачу грошові кошти в розмірі 2500 грн., відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування нею. Кредит видавався строком на 30 днів, шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем. ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконав. 22.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ "Сіроко Фінанс" уклали договір факторингу №015-220221, згідно якого останній отримав право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 за договором № 238818 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.11.2019 року. В подальшому, 05.02.2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда- Ф» уклали договір факторингу № 20240205/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», в тому числі і до ОСОБА_1 , за договором № 238818 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.11.2019 року. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, станом на 26.08.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 9728,78 грн., з яких: 2500 грн. заборгованість по тілу кредиту, 5700 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом та 1528,78 грн. інфляційне збільшення.

Просить стягнути з відповідача в користь позивача 9728,78 грн. заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 238818 від 03.11.2019 року, 7000 грн. за правничу допомогу та 2422,40 сплачений судовий збір.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2024 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» суму заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 238818 від 03.11.2019 року в розмірі 9728 грн. 78 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.40 коп. та 7000 грн. витрат за надання правової допомоги.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2025 року в перегляді заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, в інтересах якого діє його представник, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в розмірі 4182, 86 гривень.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 11 червня 2025 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що 03.11.2019 року між ТОВ «Лінеура Україіна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 238818.

Відповідно до умов договору 238818 від 03.11.2019, відповідачу надався кредит в сумі 2500 грн. строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою: акційна процентна ставка становить 0,01 процентів від суми позики за кожен день користування позикою (3,65% річних) у межах строку надання позики, зазначеного в п.1.2 цього договору; стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50% річних).

Факт перерахування позики на користь ОСОБА_1 підтверджується довідкою ТОВ ФК «Вей Фор Пей» № 4483-ВП від 07.02.2024 року (а.с. 25).

Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання.

22.02.2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу № 015-220221, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 238818 від 03.11.2019 року.

У свою чергу, 05.02.2024 року на підставі Договору факторингу № 20240205/1, укладеного між ТзОВ «Сіроко Фінанс» та ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф», позивач набув права майнової вимоги за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № № 238818 від 03.11.2019 року.

Згідно з витягом з реєстру прав вимоги до Договору факторингу № 20240205/1 від 16.08.2024 року, заборгованість ОСОБА_1 за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 20240205/1 від 16.08.2024 року становила 2500 грн. заборгованість по тілу кредиту, 5700 грн. заборгованість по відсотках (а.с.24).

При укладенні договору про надання кредиту, відповідачем було зазначено рахунок позичальника на який було перераховано кошти, що не заперечувалось стороною відповідача.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК « Артеміда-Ф», ні на рахунки попереднього кредитора.

Умовами укладеного договору, передбачено умови та строки нарахування відсотків, а саме позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

Таким чином, сторони узгодили розмір кредитів (позики), грошову одиницю, в якій надано кошти, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до умов договору 238818 від 03.11.2019, відповідачу надався кредит в сумі 2500 грн. строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою: Акційна процентна ставка становить 0,01 процентів від суми позики за кожен день користування позикою (3,65% річних) у межах строку надання позики, зазначеного в п.1.2 цього договору. Стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50% річних). Сукупна вартість позики за акційною ставкою складає 100, 30% від суми позики ( у процентному виразі) або 2507, 50 гривень ( у грошовому виразі) та включає в себе: проценти за користування позикою 0,30 % від суми позики бо 7, 50 гриснь ( у грошовму виразі) ( п.1.4 Договору). Сукупна вартість позики за стандартною процентною ставкою складає 157,00 % від суми позики або 3925, 00 гривень у грошовому виразі та включає в себе проценти за користування позикою 57,00% від суми позики у процентному виразі або 1425,00 гривень ( у грошовому виразі) ( п.1.5 Договору).

Будь-яких доказів того, що відповідач повернув кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договорами, матеріали справи не містять, що і не заперечується самим відповідачем.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

З урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладення та підписання відповідачем за допомогою одноразового паролю - ідентифікатора кредитного договору з відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності у нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договорам за договорами відступлення прав вимоги.

Вищевказаний кредитний договір укладений між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна» містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування.

Відповідачем не заперечувався та не спростовувався факт укладення згаданого договору та отримання коштів, які у ньому зазначені.

Враховуючи те, що за умовами зазначеного договору відповідач отримав кредитні кошти та користувалася ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав, відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість за основним боргом в розмірі 2500 гривень на підставі зазначеного договору підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 5700 гривень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Встановлено, що згідно з пунктами 1.1, 1.2. кредитного договору №238818 від 03.11.2019 року відповідач отримав кредит в сумі 2500 грн., строком на 30 днів, тобто до 03.12.2019.

Акційна процентна ставка становить 0,01 процентів від суми позики за кожен день користування позикою (3,65% річних) у межах строку надання позики, зазначеного в п.1.2 цього договору. Стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50% річних).

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором розраховуються до 03.12.2019 року.

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань,які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Апеляційний суд бере до уваги строки кредитування, розміри відсотків, визначені в кредитному договорі та провівши розрахунок розміру відсотків за користування кредитними коштами, дійшов висновку, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за відсотками за договором № 238818 від 03.11.2019 року в розмірі 1425, 00 гривень.

Тобто заборгованість відповідача перед позивачем становить 3925, 00 гривень.

При цьому, судом враховуються саме ті відсотки, які передбачені умовами договору, які погоджені сторонами, а також береться до уваги та обставина, що при зверненні до суду з позовом позивач не навів розрахунку заявлених до стягнення відсотків.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вимог ТОВ « ФК «Артеміда-Ф», в частині стягнення заборгованості за відсотками в заявленому розмірі за кредитним договором.

Застосування до спірних правовідносин строку позовної давності відхиляються апеляційним судом, оскільки в силу вимог п.п.12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позивачем цей строк не пропущено.

Окрім заборгованості за тілом та відсотками за користування кредитом позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 1528, 78 гривень.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічна позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 р. у справі № 922/4099/17. У своєму рішенні від 23 жовтня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в аналогічній справі № 161/14817/24 встановив, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У даній справі ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» пред`явило позов до суду 30.08.2024 року. Тобто, з огляду на викладене, позивач має право на стягнення інфляційних втрат за три роки, які передували моменту звернення з позовною заявою до суду, тобто в даному випадку, з 30.08.2021 року по 30.08.2024 рік.

Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України на період воєнного стану.

Отже, сума інфляційних втрат за період з 30.08.2021 року по лютий 2022 року становить - 257,86 грн, яку не оспорює відповідач.

Оскільки висновки суду першої інстанції, в частині визначення розміру заборгованості за відсотками та інфляційними втратами, зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення у цій частині.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» при зверненні до суду з позовом сплачено 2422, 40 гривень судового збору (а.с. 1), а відповідачем за подання апеляційної скарги 3633,60 гривень (а.с. 91).

Зважаючи на часткове задоволення позову, а саме 42,99% (з заявлених 9728,78 грн, задоволено 4182,86 грн) та з урахуванням норм ст. 141 ЦПК України у відповідному відсотковому співвідношенні підлягає і стягненню з відповідача на користь позивача, сплачений товариством судовий збір в розмірі 1041,39 грн.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги з ТОВ «ФК « Артеміда Ф» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір при подачі апеляційної скарги в пропорційному до розміру відмовлених в задоволенні вимог 57,01 %, що становить 2071, 51 гривень.

Окрім того з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати на правничу допомогу, які документально підтвердженні, відповідно до частини задоволених позовних вимог в розмірі 3009,30 гривень (7000 гривень *42,99 % задоволених позовних вимог).

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , задовольнити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2024 року, в частині позовних вимог про стягнення заборгованість за відсотками за користування кредитом, інфляційних втрат та розподілом судових витрат змінити, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» () суму заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 238818 від 03.11.2019 року в розмірі 4182, 86 гривень, з яких 2500 гривень тіла кредиту, 1425 гривень відсотки, 257,86 гривень інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» () 1041,39 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 3009,30 гривень витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2071,51 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: