Номер провадження: 22-ц/813/2176/25
Справа № 509/3214/23
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Волинця В.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк», в інтересах якого діє адвокат Байрамов Олександр Володимирович, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2024 року в частині розподілу судових витрат по справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (- далі АТ «Сенс Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості у розмірі 3 614,27 дол. США, яка розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №2006/13-206/37 від 25.01.2006.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2024 року в задоволенні позовних вимог АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено

Заяву про стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн та витрати на правову правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

В іншій частині у задоволені заяви представника про стягнення судових витрат відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Сенс Банк» звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2024 року в частині задоволення заяви щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви щодо стягнення з позивача судових витрат на правничу допомогу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання до апеляційного суду представник АТ «Сенс Банк» не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином та завчасно, про що свідчить довідка про доставку судової повістки-повідомлення про судове засідання одержувачу АТ «Сенс Банк» в його електронний кабінет (т. 2 а.с. 41).

Так, згідно ч. ч. 4-5 ст. 14 ЦПК України, Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2024 року оскаржується представником АТ «Сенс Банк» лише в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу, а тому переглядається апеляційним судом лише у цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Волинець В.В., який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження №14-382цс19), зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно правил пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача;

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В частині вирішення питання про розподіл судових витрат на правову допомогу, судом першої інстанції встановлено, що згідно договорів про надання правової допомоги від 29 березня 2024 року, №61, №62, понесені витрати на правову допомогу адвоката Кнігницького Сергія Дмитровича складають 15 000 грн, ОСОБА_2 15 000 грн.

До матеріалів справи також доданий ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1056273 від 17.06.2024, та ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1056274 від 17.06.2024.

Задовольняючи частково заяву про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції вказав, що оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтям 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума заявлена до відшкодування у розмірі 15 000 грн на користь ОСОБА_1 та 15 000 грн на користь ОСОБА_2 є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих послуг.

Справа є справою незначної складності, відкрита у порядку спрощеного позовного провадження, письмовий відзив представником відповідача не надавався, а тому, на думку суду, підготовка у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи, у зв`язку із чим суд вважає, що з позивача слід стягнути витрати, пов`язаних з розглядом справи, на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн на користь ОСОБА_2 та 5 000 грн на користь ОСОБА_1 ..

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, та вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень, на користь кожного з відповідачів, в даному випадку є співмірними із складністю даної справи, її тривалістю та виконаними адвокатом роботами, розмір таких витрат відповідає критерію реальності, справедливості, розумності їхнього розміру.

Доводи апеляційної скарги АТ «Сенс Банк» фактично зводяться до того, що суд першої інстанції не мав розглядати заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки вона подана поза межами встановленого строку для її подання, позивач був позбавлений можливості надати свої заперечення на заяву.

Так, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасне подання доказів понесення додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах:

процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №921/221/21, пункт 20 постанови від 31 травня 2022 року у справі №917/304/21).

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14- 382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».

Також, в постанові від 21 жовтня 2021 року у справі №620/2936/20 Верховний Суд зазначив, що правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови попередження про це до прийняття рішення по суті.

Таким чином, вищенаведених процесуальних норм та практики Верховного Суду, свідчить про те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, або ж до закінчення розгляду справи по суті у випадках розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, де судові дебати не проводяться, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом.

Як встановлено матеріалами справи, адвокат Волинець В.В., який діє в інтересах відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся із заявою про вирішення питання щодо розподілу судових витрат, з наданням відповідних доказів 28 липня 2024 року, тобто до закінчення розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що до закінчення розгляду справи по суті представник відповідачів, заявив про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов правильного висновку про розгляд такої заяви, оскільки в судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні, питання.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи сторін, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про частково задоволення заяви відповідачів про стягнення понесених ними судових витрат на професійну правничу допомогу. Так як, кожен має право на професійну правничу допомогу (ст. 59 Конституції України).

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що доводи наведені в апеляційні скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права чи матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «СенсБанк», в інтересах якого діє адвокат Байрамов Олександр Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 16 червня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда