Справа № 523/5209/25
Провадження №2/523/3583/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"27" травня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участю секретаря Бєлік Л.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Одеська Універсальна біржа «Вітязь», про визнання договору купівлі-продажу дійсним -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Одеська Універсальна біржа «Вітязь», про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08 лютого 2000 року між ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі продажу нерухомого майна № 2000-0028, а саме житлового будинку загальною площею 105, 2 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що вищевказаний договір купівлі-продажу майна було укладено відповідно до вимог, встановлених ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», який відповідно було зареєстровано на Одеській універсальній біржі «Вітязь» за реєстраційним номером №99-0028 від 08.02.2000 року. Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що після смерті батька він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та відповідно було заведено спадкову справу.

Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна не відповідає вимогам діючого законодавства, а відтак просить визнати договір дійсним.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси від 03 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачам право на подання відзиву на позов, позивачу про право на подання відповідь на відзив та третім особам про право на подання пояснень щодо позовних вимог.

Також, ухвалою суду від 03 квітня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Мазаратій Ірини Володимирівни належним чином засвідчену копію спадкової справи №4/2025, яка була відкрити до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с.25).

На виконання ухвали про витребування доказів, на адресу суду 06.05.2025 року (вх. № 17098) надійшла копія спадкової справи за майна померлого ОСОБА_5 (а.с.28-46).

Також, на адресу суду надійшло клопотання за підписом представника позивача про приєднання до матеріалів справи копії довідки КП «БТІ» ОМР (а.с.49).

В судове засідання сторони не з`явились, про час місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

На адресу суду 27.05.2025 року (вх. № 20728) надійшла заява за підписом представника позивача щодо можливості розгляду справи у відсутність сторони позивача, згідно якої остання зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.52).

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про час та місце слухання справи повідомлялись, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.50).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Одеська Універсальна біржа «Вітязь» також до суду не з`явилась. На адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.51).

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 27 травня 2025 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2000-0028 від 08 лютого 2000 року укладеного на Одеській універсальній біржі «Вітязь» ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_5 купив житловий будинок загальною площею 105, 2 кв.м по АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

Відповідно до відмітки на звороті договору, договір купівлі-продажу № 2000-0028 від 08 лютого 2000 року нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_5 16.02.2000 р.

Реєстрація права власності за ОСОБА_5 на вищевказаний житловий будинок також підтверджується листом-відповіддю КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 25.04.2025 року, згідно якого зазначено, що право власності було зареєстровано на підставі договору № 2000-0028 від 08 лютого 2000 року укладеного на Одеській універсальній біржі «Вітязь». Реєстраційний запис зроблено 16.02.2000 року за реєстровим номером № 17326 у реєстровій книзі 180 на сторінці 192 (а.с.49).

Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Вітязь» відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що його батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті батька він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та відповідно було заведено спадкову справу. Однак, нотаріус не може видати Свідоцтво про право на спадщину, оскільки договір купівлі-продажу було укладено на підставі довіреності з боку продавця.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 50 (а.с.15).

Позивач вказує, що сторонами договору було досягнуто усіх його істотних умов, батько позивача сплатив кошти за договором, та проживав в будинку, відповідачі, як продавці нерухомості знялись з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 , та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом реєстрації за зазначеною адресою батька позивача (а.с. 45).

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки, судом встановлено, що ОСОБА_5 придбала житловий будинок у свою власність у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідачі в свою чергу виконали зобов`язання по передачі будинку, виїхали з житлового приміщення та знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4-7, 1-13, 247, 258, 259,263-265, 268, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Одеська Універсальна біржа «Вітязь», про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати договір № 2000-0028 купівлі-продажу житлового будику по АДРЕСА_1 , укладений на Одеській універсальній біржі «Вітязь» 08 лютого 2000 року між ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_5 з другої сторони дійсним.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 30.05.2025р.

Суддя: