Справа № 953/8473/24
Провадження № 2/626/121/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

10.06.2025 року м. Берестин

Берестинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Рибальченко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Матюхової О.С..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського квартирно-експлуатаційного управління, ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи- Міністерство оборони України, Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, про стягнення грошових коштів за постачання електричнї енергії споживачу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Харківського КЕУ суму боргу за спожиту електричну енергію в листопада-грудні 2023 року в розмірі 84852,73 грн. згідно Договору б/н 2023 року; 3% річних за період з 01.01.2024 р. по 10.09.2024 р. в розімірі 1766,61 грн. та інфляційних витрат за період з 01.01.2024 р. по 10.09.2024 р. в розмірі 3614,65 грн.; стягути солідарно з Харківського КЕУ та ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати пов`язані з відключенням, підключенням електроустановок за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 8744,14 грн. та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовної заяви, ОСОБА_1 вказує, що 14.11.2022 року між нею та ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 , та Квартрирно-експлуатаційним відділом м.Харкова в особі начальника КЕВ м.Харків полковника ОСОБА_3 , було укладено Договір тимчасового безоплатного користування.

Відповідно до Договору від 14.11.2022 року Балансоутримувач надає Користувачу можливість на спільне тимчасове користування нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:-а) приміщення складу 577,2 м2 ; б) виробниче приміщення (новобудова) 720 м2(п.1.1). Балансоутримувач надає Користувачу можливість скористатися своїм майном для власних потреб використання(п.1.2). Користувач вступає в спільне тимчасове використання майна у термін, указаний у Договорі, та акті передачі Майна (п.2.1.). Договір розпочинає свою дію з 14.11.2022 р. та впродовж дії воєнного стану, але не довше 19.02.2023 р. включно п.10.1). Відповідно до п.3.1 Договору від 14.11.2022 р. спільне користування майном здійснюється на безоплатній основі. Платник

зобов`язаний відшкодувати Балансоутримувачу всі витрати за комунальні послуги, які були отримані користувачем за час дії цього Договору (п.3.2)

14.11.2022 року стронами було підписано Акт приймання-передачі нерухомого майна, згідно договору тимчасового безкоштовного користування від 14.11.2022 року № 1. Відповідно до якого ОСОБА_1 передала, а ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняв майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання вимог п.3.2 Договору між Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням, ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_4 був укладений Договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії від 2023 р.

Відповідно до умов зазначеного договору позивач взяв на себе зобов`язання забезпечувати постачання електричної енергії, що використовується ІНФОРМАЦІЯ_4 , а Харківське квартирно-експлуатаційне управління зобов`язалося відшкодувати витрати, понесені позивачем з оплати електричної енергії, що була спожита ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за договором від 2023 року у частині забезпечення постачання ІНФОРМАЦІЯ_5 електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Проте Харківське квартирно-експлуатаційне управління належним чином не виконало взяті на себе зобов`язання за договором № 259 у частині відшкодування витрат за спожиту ІНФОРМАЦІЯ_4 електричну енергію, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 84852,73 грн. На даний час Харківське квартирно-експлуатаційне управління ухиляється від виконання своїх зобов`язань і заборгованість не погашає, що є порушенням прав позивача.

У зв`язку з порушенням виконання договору від 2023 року ОСОБА_1 вважає вірним стягнути з Харківського квартирно-експлуатаційного управління 3% річних за період з 01.01.2024 р. по 10.09.2024 р. в розімірі 1766,61 грн. та інфляційних витрат за період з 01.01.2024 р. по 10.09.2024 р. в розмірі 3614,65 грн., а також понесені витрати, що пов`язані з відключенням, підключенням електроустановок за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 8744,14 грн.

15.11.2024 року від представника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву , в якому вказав, що вимоги про стягнення з них витрат за спожиту електричну енергію є безпідставними, оскільки відповідно до договору від 14.11.2022 року на них не покладався обов`язок з відшкодуванн витрат за спожиту електричну енергію.

22.11.2024 року від представника Харківського квартирно-експлуатаційного управління Бірюцького А.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що зі змісту положень п.8.2 договору від 14.11.2022 року Харківське КЕУ взяло на себе зобов`язання відшкодування вартості комунальних послуг, що були спожиті військовими частинами. Згідно п.3.4 Договру підставою для відшкодування Харківським КЕУ за військові частини комунальних послуг є виставлені рахунки постачальними організаціями, які надавали комунальні послуги ОСОБА_1 . З метою відшкодування комунальних послуг позивач зобов`язаний виставляти рахунки Харківському КЕУ та надати копії рахунків, що виставлялися позивачеві постачальними організаціями, які надають комунальні послуги. Відповідно до п.8.1 Договорів у разі ненадання таких документів, платник звільняється від взятих на себе зобов`язань. Крім того, матеріали позовної заяви не дають можливості перевірити суму заборгованості заявлену до стягнення, її розрахунки та обгрунтування.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова Шевченко А.В. в судове засідання не прибув, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, зазначив, що доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, сторона відповідача підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду не надходило.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Суд встановив, що 14.11.2022 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та Квартирно-експлуатаційним відділом м.Харків укладений договір тимчасового безоплатного користування нерухомими майном.

За умовами вказаного договору ОСОБА_1 зобов`язалася надати користувачу можливість на спільне тимчасове безоплатне користування нерухомим майном, за адресою: АДРЕСА_1 ., а саме: приміщення складу 577,2 м2 , виробниче приміщення (новобудова) 720 м2 .

Положеннями п. 2.1 Договору встановлено, що користувач вступає в спільне тимчасове використання майна у термін, указаний у цьому договорі та актах передачі майна.

Пунктом 10 Договору встановлено, що дія цього договору розпочинає свою дію з 14 листопада 2022 року та впродовж дії воєнного стану, але не довше 19.02.2023 року включного.

Об`єкти нерухомого майна ОСОБА_1 передала ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі акту приймання передачі нерухомого майна згідно з договором спільного тимчасового безоплатного використання від 14.11.2022 року.

02.06.2023 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків було реорганізовано у Харківське квартино-експлуатаційне управління Міністерства оборони України (даліХарківське КЕУ).

Під час виконання Договору ІНФОРМАЦІЯ_2 було спожито електричну енергію: у жовтні 2023 року в обсязі 4067 кВт*г вартістю 33867,00 грн.; у листопаді 2023 року в обсязі 5741 кВт*г вартістю 50759,21 грн., за перетікання реактивої електроенергії за період з 01.10.2023 р. по 31.10.2023 р. - 49,4517 кВт*г вартістю 226,52 грн.

Наведені обставини підтверджено дослідженими у судовому засіданні документами:

-актом фіксації показників лічильника електричної енергії до договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з її розподілу, підписаним ОСОБА_1 та начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 ;

-актами №048720 від 31.10.2023 р. та №050699 від 30.11.2023 року купівлі-продажу електроенергії до Договору про постачання електричної енергії постачальником "Останньої надії" між постачальником ДПЗД "Укрінтеренерго" та споживачем ОСОБА_1 ;

-актом наданих послуг (виконаних робіт) про суму відшкодування вартості за спожиту еелктричну енергію, підписаними начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

На виконання вимог п.3.3Договору Харківському КЕУ було надано для підписання договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з її розподілу за жовтень і листопад 2023 року і долучено акт наданих послуг (виконаних робіт). Проте відповідач відмовився підписувати договори і відшкодовувати ОСОБА_1 вартість спожитої комунальної послуги, посилаючись виключно на відсутність у нього як у бюджетної організації відповідних бюджетних асигнувань.

З огляду на зазначене позивачка звернулася до Харківського КЕУ з листом-проханням здійснити компенсацію витрат за спожиту електричну енергію відповідно до умов Договору . Листом від 18.07.2024 року №585/3510 відповідач повідомив ОСОБА_1 про неможливість передати до органу Державного казначейства України доручення на здійснення відповідного платежу з викладеної вище причини.

У зв`язку з невиконанням Харківським КЕУ своїх обов`язків щодо своєчасного відшкодування витрат на комунальні послуги, АТ "Харківобленерго" здійснило відключення постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 самостійно профінансувала роботи АТ "Харківобленерго" щодо відключення та підключення електроустановок загальною варттістю 8744,14 грн., що підтверджується відповідними рахунками-фактурами: рахунок-фактура №9324469_556_ПП156 та №9324469_556_ПП163 від 03.04.2024 р.

Надані позивачкою документи безпосередньо стосуються предмету доказування, одержані і надані суду з дотриманням установленого законом порядку. Зафіксовані у них відомості жодних сумнівів у своїй достовірності не викликають. Доводів на заперечення даних цих документів щодо обсягів і вартості спожитої на об`єкті електричної енергії у жовтні і листопаді 2023 року не навів під час судового розгляду і відповідач. Не оспорювало Харківське КЕУ і наявності правових підстав для відшкодування ним вартості відповідної комунальної послуги за договором від 14.11.2022 року, а також факту нездійснення відповідних розрахунків.

Отже, керуючись вимогами ст. ст.77-79 ЦПК України, суд бере до уваги надані ОСОБА_1 докази як належні, допустимі і достовірні.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

Відповідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Вимогами ст. 4, 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як визначено у ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що встановлено ст. 629 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання його сторонами, а цивільні права, які випливають із договору, захищаються у тій самій мірі та у той самий спосіб, що і права, які прямо чи опосередковано передбачені актами цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 181/598/19 (провадження № 61-10997св20) зроблений правовий висновок про те, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що "в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право", - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За правилами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про його предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на зазначені критерії, встановлені законодавцем, договір від 14.11.2022 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та Квартирно-експлуатаційним відділом м.Харків є укладеним, оскільки сторони у визначеній законом формі досягли згоди щодо всіх його істотних умов: предмета, умов передавання майна, способу відшкодування витрат на комунальні послуги, прав і обов`язків сторін, відповідальності, порядку вирішення спорів, строку дії договору, а також особливих умов, пов`язаних з його специфікою. Договір виконується сторонами з дня передавання об`єктів до цього часу. Факту і юридичних наслідків укладення відповідного договору сторони під час судового розгляду не оспорювали.

Як унормовано ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правиламист.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За результатами судового розгляду встановлено, що відповідач не виконав узятих на себе зобов`язань за п.п.3.2, 3.3 Договору у частині сплати вчасно та у повному обсязі витрат за користування електроенергію та за послуги з її розподілу за жовтень і листопад 2023 року. Внаслідок зазначеної поведінки Харківського КЕУ перед ОСОБА_1 виникла заборгованість за спожиту електроенергію в листопаді-грудні 2023 року в розмірі 84852,73 грн., а також витрати пов`язані з відключенням, підключенням електроустановок в сумі 8744,14 грн.

Відсутність у Харківського КЕУ бюджетних асигнувань, на що відповідач в адресованому ОСОБА_1 листі посилався як на єдину підставу нездійснення ним відшкодування вартості комунальної послуги, з огляду на вимоги ст.ст.617, 625, 629 ЦК України не звільняє цю установу від обов`язку виконати вимоги договору та відповідальності за його порушення.

У даному контексті суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , надавши належний їй комплекс будівель і споруд у безоплатне користування ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», своєю правомірною поведінкою сприяла ЗСУ у відсічі збройній агресії російської федерації проти України, захисті суверенітету, територіальної цілісності, конституційного ладу нашої держави, прав і свобод її громадян.

Вчинивши такі дії за розпорядженням уповноваженої службової особи військової адміністрації, ОСОБА_1 зазнала втручання у своє право власності та мирного володіння майном, гарантоване ст.41 Конституції України та п.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначене втручання переслідувало легітимну мету захист суспільного інтересу в умовах особливого періоду і було здійснено на підставах, передбачених законом. Водночас реалізація встановлених законодавцем гарантій захисту прав та інтересів людини, котра зазнала такого втручання, набуває особливого значення.

Добросовісно виконавши свій обов`язок перед державою, позивачка має правомірні очікування розраховувати на виконання уповноваженим державним органом своїх договірних зобов`язань відшкодувати їй вартість комунальних послуг, наданих за час користування майном військовою частиною. Перекладання тягаря негативних наслідків відсутності у держави фінансово-економічних, організаційних чи інших можливостей здійснити таке відшкодування на людину власника майна, наданого для потреб оборони в умовах воєнного стану, є неприпустимим.

З приводу стягнення з Харківського КЕУ заборгованості за спожиту електричну енергію в листопаді-грудні 2023 року в розмірі 84852,73 грн. та витрат пов`язаних з відключенням та, підключенням електроустановок за адресою: АДРЕСА_1 . , в розмірі 8744,14 грн. , суд вважає позов доведеним та підлягаючим до задоволення.

З приводу солідарного стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 витрат пов`язаних з відключенням та підключенням електроустановок за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вказаної вимоги, оскільки згідно договору тимчасового безоплатного користування від 14.11.2022 р. всі відшкодування за отримані послуги Користувачем сплачуються Платником, яким в даному випадку є Харківське КЕУ.

У задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних втрат, суд вважає за необхідне відмовити з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У частині 1, 3 статті 549 ЦКУкраїни визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року "Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, внесено зміни та пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану викладено в такій редакції: установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285).

Таким чином, до вимоги про нарахування інфляційних витрат та 3 % річних за період з 01.01.2024 року по 10.09.2024 року, підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", в редакції чинній до 29 грудня 2023 року, а саме до внесення вищенаведених змін.

Натомість, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3 % річних за період з 01.01.2024 року по 10.09.2024 року.

За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволенню позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 (справа № 904/4507/18) вказано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Частинами 5-6 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України сторона відповідача не заявляли клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з підстав неспівмірності витрат та не виконав обов`язку доведення неспівмірності витрат, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн., та витрати на правову допомогу на користь позивача в розмірі 16800 грн.

Керуючись ст. ст.526, 527, 530, 599, 610, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст.13, 81, 141,274-279,280-282,263-265,352,354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Харківського квартирно-експлуатаційного управління, ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи- Міністерство оборони України, Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, про стягнення грошових коштів за постачання електричнї енергії споживачу задовольнити частково.

Стягнути з Харківського квартирно-експлуатаційного управління на користь ОСОБА_1 заборгованість за спожиту ІНФОРМАЦІЯ_4 електроенергію за період з 01 жовтня 2023 року по 30 листопада 2023 року у розмірі 84 852 (вісімдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят дві) гривні 73 коп.

Стягнути з Харківського квартирно-експлуатаційного управління на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з відключенням та підключенням електроустановок за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 8744 (вісім тисяч сімсот сорок чотири) гривні 14 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Харківського квартирно-експлуатаційного управління на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп. та судові витрати на правову допомогу в розмірі 16800 (шістнадцять тисяч вісімсот) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду у 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників процесу, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя