Провадження №2/155/43/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2025 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Сметани В.М.,

при секретарі судового засідання Ревуцької М.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідачів Степанюк М.Я., Мудрака Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Терещука Юрія Олександровича до ОСОБА_3 , Горохівської міської ради Луцького району Волинської області, про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності

УСТАНОВИВ:

Представник позивача 02 липня 2024 року звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою.

Позов обґрунтовує, що рішенням Квасівської сільської ради №3/3 від 30 травня 1995 року передано у приватну власність ОСОБА_4 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та будівництва житлового будинку 0,51 га та 0,25 га, загальна площа землі 0,76 га, інформацію про дані земельні ділянки не внесено до Державного земельного кадастру. Після смерті ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1-1179 від 21 вересня 2004 року право власності на земельну ділянку отримала ОСОБА_5 .

Вказує, що після смерті ОСОБА_5 спадкоємцем є позивач. З метою оформлення належним чином спадкових прав та внесення інформації про земельні ділянки до державного земельного кадастру і присвоєння їм кадастрових номерів, позивач звернулася до приватного підприємця, для розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Після завершення складання технічної документації із землеустрою, було подано заяву до державного кадастрового реєстратора про внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Проте, 27 жовтня 2023 року, позивач отримала рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки виявлено знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, а саме перетин з ділянкою №:01:001:0673, площа якої співпадає на 34.9968.

Зазначає, що орієнтовно в листопаді 2023 року, вона дізналася, що земельна ділянка, яка з 1995 року перебувала у постійному користуванні її сім`ї і фактично у власності, була передана за рішенням Горохівської міської ради №18-33/2021 від 24 грудня 2021 року ОСОБА_3 .

Вказує, що за нею рахується значно більша земельна ділянка загальною площею 1.56 га. в яку входить земельна ділянка під будівництво 0,25 га, 0,51 га, та 0,80 га для ведення особистого селянського господарства, за які нараховувалися земельні податки.

Враховуючи вищенаведене, просить визнати незаконним та скасувати рішення №18-33/2021 від 24 грудня 2021 року «Про розгляд заяви ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,000 га з кадастровим номером :01:001:0673, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства та передачу земельної ділянки у власність», та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 з одночасним припиненням права власності на земельну ділянку площею 1 га, з кадастровим номером :01:001:0673, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46165639.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 26 серпня 2024 року було відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи поводити в порядку загального позовного провадження.

На адресу суду 12 вересня 2024 року від відповідача Горохівської міської ради Луцького району Волинської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки в матеріалах позовної заяви відсутній будь-який правовстановлюючий документ (зокрема державний акт на право власності тощо), що підтверджує право приватної власності ОСОБА_4 на вищезазначені земельні ділянки, відсутній правовстановлюючий документ про перехід права власності на вищезазначені земельні ділянки від ОСОБА_4 до її дочки ОСОБА_5 . Також, після смерті ОСОБА_5 її спадкоємцем є позивачка, проте документів про отримання у спадщину будь-якого майна нею не додано до позову. Водночас, зазначає, що ОСОБА_1 вказує про факт перебування у власності земельної ділянки площею 0,80 га, що підтверджується архівним витягом з рішення Квасівської сільської ради Горохівського району від 24 грудня 2003 року №8.5, за яким її матері ОСОБА_5 було передано земельну ділянку площею 0,80 га у власність. Але також при цьому не додає жодного правовстановлюючого документу про належність цієї землі на праві власності ОСОБА_5 (зокрема державного акту на право власності тощо).

Від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Степанюк М.Я. На адресу суду 03 жовтня 2024 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивачка до матеріалів справи не долучила належних доказів, щодо прийняття спадкових прав після спадкодавців. Також позивачкою та її представником до матеріалів позовної заяви не долучено правовстановлюючі документи, які підтверджували право власності на земельні ділянки спадкодавців. Враховуючи вищезазначене, просить відмовити в задоволенні позову.

Протокольною ухвалою суду від 16 квітня 2025 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник, кожен зокрема позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, які зазначені в позовній заяві. Позивач суду пояснила, що спірна земельна ділянка була виділена у власність ще її бабусі ОСОБА_4 у 1995 році. Її сім`я постійно користувалась даною земельною ділянкою, обробляла її, на ній знаходиться погріб для зберігання продуктів, поряд житловий будинок в якому вона на даний час проживає. Заначила, що вчасно оформила свої спадкові права на спірну земельну ділянку у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та станом здоров`я, так як часто хворіла і витрачала значні кошти на лікування.

Представники відповідачів в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні вимог позовної заяви з підстав, які зазначені у відзивах на позовну заяву, а також з необґрунтованістю позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Відповідно до рішення Квасівської сільської ради № 3/3 від 20 травня 1995 року, передано у приватну власність безкоштовно земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд слідуючим громадянам: список (а.с. 17).

Рішенням Квасівської сільської ради № 23.5 від 23 вересня 2009 року та додатком до нього, затверджено список та площу переданих у приватну власність земельних ділянок громадянам згідно запису Книги реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність та рішення сесії сільської ради від 30 травня 1995 року №3.3 ОСОБА_4 загальна площа 0,76, для будівництва житлового будинку 0,25, для ведення підсобного господарства 0,51 (а.с. 18-19).

Судом встановлено, що відповідно до копії архівного витягу з рішення Квасівської сільської ради Горохівського району №8.5 від 24 грудня 2003 року, сільська рада вирішила надати земельні ділянки в приватну власність для ведення підсобного селянського господарства, ОСОБА_5 , площею 0,80га (а.с.45).

Згідно з копією витягу з по господарської книги №2 за 2022 рік, села Квасів, по особовому рахунку, номер об`єкта по господарського обліку № НОМЕР_1 за ОСОБА_1 рахується земельна ділянка площею 1,56 га (а.с.42).

Як вбачається з матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства площею 0,5100 га, яка розташована в межах села Квасів, Горохівської міської ради Луцького району Волинської області, за звернення ОСОБА_1 , від 25 вересня 2023 року, ОСОБА_1 звернулася до приватного підприємця ОСОБА_6 щодо виготовлення технічної документації із землеустрою. З копії рішення Квасівської сільської ради №3/3 від 30 травня 1995 року, ОСОБА_4 передано земельні ділянки у приватну власність, загальною площею 0,76 га. З листа Волинського обласного державного нотаріального архіву, вбачається, що у фонді №6 Горохівської державної нотаріальної контори зберігається спадкова справа №641 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 . Згідно поданої заяви від 21 вересня 2004 року спадкоємицею майна померлої є її дочка ОСОБА_5 . Інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право на спадщину за законом видавалось 21 вересня 2004 року за Р№1-1179. З копії довідки №01-16/81 від 16 лютого 2023 року, виданої Державним нотаріусом Горохівської Державної нотаріальної контори Волинської області Островською Т.В., згідно наявних документів у спадковій справі відкритій 07 травня 2010 року за №198/2010 року, єдиним спадкоємцем за заповітом і за законом на все майно після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є дочка спадкодавця ОСОБА_1 (а.с.10-37).

Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Статтею 125 Земельного кодексу України, встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно з ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину оформити право на спадщину та звернутися до нотаріуса за відповідним свідоцтвом якщо у складі спадщини є нерухоме майно або інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація. Разом з тим, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, успадкувавши спадкове майно, вона успадкувала право на завершення приватизації, яке мав за життя спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно.

Відповідно до копії рішення №10-93/2021 від 14 липня 2021 року, виданого Горохівською міською радою Луцького району Волинської області, було вирішено, надати дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,15 га в селі Квасів, Луцького району Волинської області, з метою подальшої передачі земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності села Квасів, не переданих у власність і не наданих у користування. Після виготовлення проект землеустрою подати на розгляд та затвердження сесії Горохівської міської ради згідно чинного законодавства (а.с.9).

Згідно з копією рішення №18-33/2021 від 24 грудня 2021 року, виданого Горохівською міською радою Луцького району Волинської області, вирішено, затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства площею 1,0000 га в селі Квасів, кадастровий номер :01:001:0673. Передано безоплатно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,0000 га в селі Квасів, кадастровий номер :01:001:0673 за рахунок земель сільськогосподарського призначення населеного пункту села Квасів, не переданих у власність та не наданих у користування (а.с.8).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №15, від 20 березня 2025 року, відповідно до проведеного дослідження в межах наданих на дослідження матеріалів земельна ділянка з кадастровим номером 0:01:001:0673, що належить ОСОБА_3 , та земельна ділянка, якою користується ОСОБА_1 , яка їй була передана у приватну власність на підставі рішення Квасівської сільської ради від 30 травня 1995 року, під №3/3 про передачу земельних ділянок у приватну власність накладаються. Площа (плями) накладення становить 0,1785 га.

Згідно зі статтею 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема у сферах бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, управління комунальною власністю, житлово-комунального господарства, регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо. Реалізуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування наділені правом приймати управлінські рішення.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР, передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

У статті 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок приватної власності для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; встановлення та зміна меж сіл, селищ; внесення до Кабінету Міністрів України пропозицій щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст у випадках, передбачених законом; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом; здійснення інших повноважень у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частинами 1, 2 статті 78 ЗК України, визначено, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 81 ЗК України, передбачено, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що на будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_7 вказував, що ОСОБА_1 користується та обробляє земельну ділянку приблизно двадцять років.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засідання вказав, що перебуваючи на посаді агронома, неодноразово допомагав ОСОБА_1 обробляти земельну ділянку. Вказував, що на спірній земельній ділянці наявні насаджені дерева та погріб.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що його дружина, будучи землевпорядником в сільській раді, виїжджала та встановлювала межі на спірній ділянці. В 2003 році він також працював землевпорядником і особисто виїжджав на місце, де розташована земельна ділянка та встановлював межі. Вказував, що спірною земельною ділянкою завжди користувалась ОСОБА_1 та її сім`я.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від дачі показань за ст. ст.384, 385 КК України, що підтверджується їх підписом, тому у суду відсутні підстави ставити під сумнів дані покази.

На думку суду Горохівська міська рада, ухвалюючи оскаржуване рішення, яким затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства площею 1,0000 га в селі Квасів, кадастровий номер :01:001:0673 та передаючи безоплатно у власність ОСОБА_3 вказану земельну ділянку, діла не добросовісно та недбало, оскільки не переконалась, що спірною земельною ніхто не користувався, вона не передавалась у власність іншим особам.

Ухвалюючи оскаржуване рішення Горохівська міська рада позбавила права позивача, як спадкоємця прав та обов`язків ОСОБА_5 , яка в свою чергу успадкувала їх від ОСОБА_4 , реалізувати своє право на завершення приватизації земельної ділянки, яка була передана у власність ОСОБА_4 згідно рішення Квасівської сільської ради № 3/3 від 20 травня 1995 року та № 23.5 від 23 вересня 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 31.05.2023 року у справі №515/1315/18, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував накладення земельних ділянок, може бути лише висновок земельно-технічної експертизи, після якого суд вирішує наявність чи відсутність порушених речових прав позивачів на земельну ділянку.

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частинами 1, 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пунктом г) ч. 3 ст. 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушується права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належної їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України).

Відповідно до частин 2, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом недійсним та скасовується.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Враховуючи, що позивач успадкувала право на завершення приватизації на частину спірної земельної ділянки, спадщину приняла у встановленому Законом порядку, однак при існуванні оскаржуваного рішення не має можливості реалізувати свої спадкові права, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 4, 7, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Позов задовольнити.

Скасувати рішення №18-33/2021 вісімнадцятої сесії восьмого скликання Горохівської міської ради Луцького району Волинської області від 24 грудня 2021 року «Про розгляд заяви ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,000 га з кадастровим номером :01:001:0673, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства та передачу земельної ділянки у власність».

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 з одночасним припиненням права власності на земельну ділянку площею 1 га, з кадастровим номером :01:001:0673, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 46165639.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони у справі є:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: село Квасів, Луцький район, Волинська область, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , паспортні дані невідомі.

Відповідач: Горохівська міська рада Луцького району, Волинської області, місцезнаходження: місто Горохів, вулиця Шевченка, 17, Луцький район, Волинська область, .

Дата складення повного тексту рішення 12 червня 2025 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області В.М. Сметана