КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/8216/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Панасенка Олексія Олександровича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивовано тим, що ОСОБА_1 була держателем платіжних карток AT КБ «ПриватБанк» Універсальна карта № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 70 000,00 грн та карта для виплат № НОМЕР_2 , імітованих на її ім`я, до яких було приєднано її фінансовий номер телефону НОМЕР_3 , до якого зареєстровано додаток «Приват24» на її ім`я, встановлений на єдиному мобільному пристрої «Айфон10X», який знаходиться у її особистому користуванні без доступу до нього, номеру та акаунту будь-яких сторонніх осіб, пристрій да доступ до «Приват 24», позивач нікому ніколи не передавала, кредитні кошти ніколи не використовувала, дані для доступу до «Приватбанку» стороннім особам не надавала.

29 січня 2024 року приблизно о 18-50 хв. невідомі особи шахрайськими діями, без відому позивача та будь-якої її участі, заблокували її фінансовий номер телефону НОМЕР_3 тa заволоділи доступом до додатку «Приват24» та грошовими коштами, які були відкриті на карткових рахунках, відкритих у банку на ім`я ОСОБА_1 шляхом оформлення кредитів, що були оформлені без її відома та створення у додатку «Приват24» іншої картки, якою ОСОБА_1 вже не розпоряджалась - НОМЕР_17 та перерахування грошових коштів з наведених карток на новостворений зловмисниками карткових рахунок.

Банк повідомив, що 29січня 2024 року о 20-11 та 20-13 здійснено оформлення цих двох кредитних договорів «Кредит готівкою», кредитні кошти з її карток було відразу переведено на сторонні картки інших банків, а саме: карта НОМЕР_4 JOINT STOCK BANK UKRGASBANK та карта НОМЕР_5 JSK UNIVERSAL.

Таким чином, на ім`я позивача зловмисники без її відома, будь-якої її участі або вини з її боку, оформили два кредитних договори у АТ КБ «ПриватБанк» на 36 місяців, підписавши їх електронним підписом без її відома кредит готівкою № НОМЕР_6 : на 44800,00 грн - тіло кредиту, орієнтовною загальною вартістю для позичальника - 68992,00 грн та кредит готівкою № 5883 на 15700,00 грн, орієнтовною загальною вартістю для позичальника - 24178,00 грн з нарахуванням процентних відсотків - річних, загальних витрат.

Всього транзакцій з переведення коштів, без урахування сум комісій банку проведено на суму 126961,15 грн.

Враховуючи викладене, позивач просила зобов`язати відповідача відновити порушені права ОСОБА_1 шляхом відновлення стану карткового рахунку АТ КБ «ПриватБанк» Універсальна карта № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 70 000,00 грн, який відкритий та обслуговується в АТ КБ «Приватбанк» до того стану, в якому він був перед виконанням фінансових операцій 29 січня 2024 року, тобто станом на 28 січня 2024 року; зобов`язати відповідача відновити порушені права ОСОБА_1 , шляхом відновлення стану рахунком рахунку карта для виплат (так звана зарплатна) № НОМЕР_2 , що утворився в результаті списання коштів внаслідок проведення операції (транзакції) 28 січня 2024 року; припинити нарахування ОСОБА_1 за картковим рахунком № НОМЕР_7 карта для виплат (так звана зарплатна) № НОМЕР_2 , що утворився в результаті списання коштів внаслідок проведення операції (транзакції) 28 січня 2024 року; припинити та скасувати нарахування ОСОБА_1 за кредитом готівкою № 5875 вiд 29 січня 2024 року: на 44 800,00 грн - тіло кредиту, орієнтовною загальною вартістю для позичальника - 68992,00 грн та за кредитом готівкою №5883 від 29 січня 2024 року на 15700,00 грн, орієнтовною загальною вартістю для позичальника - 24178,00 грн з нарахуванням процентних відсотків - річних, загальних витрат, що утворився в результаті списання коштів внаслідок проведення операції(транзакції) 29 січня 2023 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Панасенко О.О. подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконністьта необґрунтованість, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не правильно оцінив встановленні обставини, так як позивач дійсно втратила свій фінансовий номер внаслідок дій зловмисників, але втрата номеру телефону Київстар не є втратою банківської карти «Приватбанку» та це не є тотожній дії з розголошення ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації (паролі, QR-код, у тому числі сформований за допомогою системи інтернет-банкінгу, CVV/СVС-кодів, тощо, яка дає змогу ініціювати платіжні операції), свої дані, ПІН-код, номери карток нікому не повідомляла, будь яких дій з оформлення на кредитів не приймала та банку не акцептувала, грошових коштів за кредитами не отримувала.

14 березня 2025 року до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» представник АТ КБ «ПриватБанк» - Абібулаєва Т.Г. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, тому просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В обґрунтування відзиву зазначає, що обставини перевипуску SIM - картки знаходяться поза межами компетенції відповідача, який не має повноважень прослуховувати розмови клієнтів, а відтак надати достеменний текст розмови позивача з шахраями 29 січня 2024 року позбавлений можливості. Однак докази втрати доступу до фінансового номеру з вини позивача, факт введення коректного ПІН-коду від картки № НОМЕР_2 під час авторизації нетипового пристрою вказує на те, що обсяг розкритої інформації позивачем виявився цілком достатнім для встановлення контролю третіми особами над рахунком клієнта для можливості проведення спірних транзакцій.

Отримання доступу до «Приват24» за умови наявності доступу лише до фінансового номеру телефону не вбачається за можливе, адже для входу в «Приват24» і зміни паролю вимагається подвійна автентифікація а саме введення облікових даних, відомих лише Позивачу, в даному випадку це був Пін код від картки НОМЕР_8 .

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Абібулаєва Т.Г. вказує на те, що доказів щодо протиправного заволодіння фінансовим номером позивача третіми особами станом на дату розгляду справи в суді апеляційної інстанції не надано. В свою чергу, факт розмови з шахраями та розголошення секретного коду особисто позивачем підтверджується аудіозаписом розмови позивача з оператором кол-центру відповідача від 31 січня 2024 року.

Представник банку звертає увагу на те, що ані банк, ані оператор мобільного зв`язку ПРаТ «Київстар» немає змоги контролювати дії клієнтів із розголошення даних, які дають можливість стороннім особам заволодіти доступом до їх фінансових інструментів, в тому числі немає змоги прослуховувати телефони для можливості доведення обсягу розголошення інформації.

Отже, надання третім особам доступу до свого платіжного застосунку здійснено особисто Позивачем шляхом надання доступу до свого фінансового телефону та розголошення облікових даних.

Щодо оформлення кредитних договорів, представник банку зазначає, що їх відкриття здійснено через «Приват24» за допомогою простого електронного підпису з номеру НОМЕР_9 . Порядок використання та згоду сторін щодо використання ОТП паролю в якості простого електронного підпису погоджено в Заяві про приєднання від 11 серпня 2021 року.

Крім того, в апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що позивач, після спілкування з шахраями, втративши контроль над своїми фінансовими інструментами, своєчасно не повідомила банк про такі обставини, що є окремою підставою відмови в задоволенні вимог.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Панасенко О.О. підтримав доводи апеляційної скарги та просили задовольнити її.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Абібулаєва Т.Г. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила її залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року залишити без змін.

За правилом ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про надання банківських послуг. Укладення такого договору здійснюється на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms.

Відповідно до пункту 2.1.4.5.1 Умов, Клієнт зобов`язаний не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству.

Згідно з пунктом 1.1.10.10.1 Умов Клієнт несе повну відповідальність за всі платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу та/або за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, якщо його дії чи бездіяльність призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням Платіжного інструменту.

29 січня 2024 року був здійснений вхід в акаунт позивача системи «Приват24» з нетипового пристрою та змінений пароль для входу. Зміну паролю в системі Приват24 було здійснено з введенням ПІН-коду платіжної картки № НОМЕР_8 .

29 січня 2024 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено 2 договори «Кредит готівкою» № НОМЕР_10 на суму 44800 грн та НОМЕР_10 на суму 15700 грн, які підписано простим електронним підписом, суми коштів зараховано на карту НОМЕР_11 позивача,

Для авторизації в Банку позивачка використовувала фінансовий номер мобільного телефону НОМЕР_3 , який ані до вчинення оспорюваних транзакцій, ані після не змінювався.

Переказ коштів був здійснений окремими платежами, кошти були переведені на інші рахунки за допомогою інтернет-банкінгу «Приват24». Для реєстрації в системі були введені особисті дані авторизації у сервісі «Приват24». Після чого транзакції було підтверджено за допомогою особистих даних клієнта.

Як вбачається з виписок по картках позивача, кошти на загальну суму 126 961,15 грн, різними платежами, були переведені на інші рахунки.

Позивачем не оспорено в судовому порядку жодної із операцій здійсненої по картковому рахунку, як цього вимагає пункт 140 розділу VІІ Положення № 164. Правомірність проведеної операції до моменту оскарження презюмується.

За результатами перевірки, проведеної Банком з приводу заяви позивача щодо здійснення шахрайських операцій з її рахунком встановлено, що незаконне заволодіння грошовими коштами клієнта Банку ОСОБА_1 сталося з вини самої позивачки.

Відповідно до Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань 02 лютого 2024 року за заявою позивачки про вчинення кримінального правопорушення відкрито кримінальне провадження № 0000453 за ч. 4 ст. 190 КК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що в позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірних дій відповідача АТ КБ «Приватбанк», внаслідок яких списано грошові кошти з карток позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За змістом ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до ч. 2 вказаної статті грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Особи, винні в порушенні порядку розкриття та використання інформації, що становить банківську таємницю, несуть кримінальну та іншу відповідальність згідно з законом (ст. 61 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

Поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначено Законом України «Про платіжні послуги».

Статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг; користувач платіжних послуг (далі -користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку; неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно); платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.

Відповідно до ст. 29 Закону надання платіжних послуг (у тому числі виконання окремих або разових платіжних операцій, відкриття та обслуговування рахунків тощо) здійснюється на підставі договору, що укладається між надавачем платіжних послуг та користувачем відповідно до вимог законодавства, на узгоджених сторонами умовах.

Згідно з ст. 68 Закону електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою.

Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів.

Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій).

Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації.

Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача.

Статтями 86, 87 Закону України «Про платіжні послуги» визначена відповідальність надавачів платіжних послуг та платників під час виконання платіжних операцій.

Так, надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином.

Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків зобов`язаний на запит користувача, якого він обслуговує, невідкладно вжити заходів для отримання всієї наявної у надавача платіжних послуг інформації про платіжну операцію та надати її користувачу без стягнення плати.

Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями.

У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбулося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника.

Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією.

Платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку.

Зазначений у цій частині строк не застосовується, якщо надавач платіжних послуг не дотримався свого обов`язку щодо інформування платника про виконані платіжні операції згідно з вимогами цього Закону.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Відповідно до пунктів 143, 144 Положення «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164, надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача.

Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до положень п. 146 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164, власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними і підлягають обов`язковому застосуванню до спірних правовідносин.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачкою не доведено обґрунтованість позовних вимог, з огляду на таке.

Між позивачем і відповідачем мали місце договірні стосунки з приводу обслуговування банківських карток, в тому числі, але не виключно картки Універсальна № НОМЕР_12 (після заміни НОМЕР_13 ) ( НОМЕР_14 ) та карти для виплат № НОМЕР_11 ( НОМЕР_15 ).

11 серпня 2021 року позивачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач була активним користувачем системи дистанційного обслуговування «Приват 24» за логіном НОМЕР_16 , для авторизації в Банку використовувала Фінансовий номер мобільного телефону НОМЕР_16 .

29 січня 2024 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено 2 договори "Кредит готівкою" № НОМЕР_10 на суму 44800 грн. та НОМЕР_10 на суму 15700 грн. Суми коштів зараховано на карту НОМЕР_11 позивача.

Переказ коштів був здійснений окремими платежами, кошти були переведені на інші рахунки за допомогою інтернет-банкінгу «Приват24». Для реєстрації в системі були введені особисті дані авторизації у сервісі «Приват24». Після чого транзакції було підтверджено за допомогою особистих даних клієнта.

За інформацією службового розслідуванняпроведеного банкомвстановлено, що треті особи отримали доступ до «Приват24» і до фінансового номеру в оператора ПрАТ «Київстар», через необережність позивача, яка проявилася в розголошенні облікових даних.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось позивачем, що 29.01.2024 року о 18 год. 50 хв. невідомі особи шахрайськими діями заблокували фінансовий номер телефону позивача, переоформили його на інший пристрій, отримали доступ до додатку «Прват24» та таким шляхом здійснили списання коштів з особистих рахунків позивача. (а.с. 60 том 1 )

Встановлено також, що перекази з карток позивача було здійснено шляхом створення платежів в системі дистанційного обслуговування клієнтів «Іnternet Banking» Приват 24. Вхід в Приват 24 здійснено під авторизацією позивача, з введенням імені користувача та паролю, створено необхідний платіж, введено відомий лише користувачу ключ доступу і після цього надійшло платіжне доручення, на підставі якого Банк здійснив переказ коштів. Оформлення кредиту також відбулось у Правит24 за допомогою вчинення простого електронного підпису з фінансового номеру телефона користувача. Щодо списання коштів з картка НОМЕР_12 , то воно було здійснено стороннім інтернет-ресурсом після введення номеру картки, CVV-коду, терміну дії.

З огляду на вказане, апеляційний суд враховує, що обставини перевипуску SIM-карти (добровільні або поза волею користувача) та подальше використання належного позивачу фінансового номеру, знаходяться поза межами компетенції відповідача.

Досліджені в сукупності по справі докази свідчать про втрату доступу до фінансового номеру позивачки саме з її вини.

Вищезазначене стороною позивача не спростоване ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду даної справи в суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на та, що наявність кримінального провадження, відкритого за заявою позивача, не може свідчити про вчинення злочину відносно нього та не може бути підставою для звільнення позивача від доказування в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України, враховуючи, що у зазначеному кримінальному провадження винна особа не встановлена та не є підтвердженням вчинення злочину стосовно позивачки до ухвалення вироку у кримінальній справі.

З врахуванням викладеного вище, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки позивачем не надано ні суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду доказів на підтвердження того, що несанкціоновані операції проведені внаслідок розголошення всіх необхідних даних та реквізитів рахунку працівниками АТ КБ «Приват Банк».

Позивачем в супереч положенням ст. 77-81 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені.

Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, згідно яких передбачено врахування споживчого характеру правовідносин між банком та споживачем за відсутності належних і допустимих доказів, сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною в таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у вказаній постанові Верховного Суду, якою позивач обґрунтовує доводи апеляційної скарги позивач, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у цій справі.

Враховуючи викладене, апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення позову, а доводи по суті позовних вимог, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, та не підтверджують обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог з урахуванням предмету позову.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Панасенка Олексія Олександровича залишити без задоволення.

РішенняПечерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна постановаскладена12 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар