Справа №705/2210/24
2/705/514/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи Декарчука О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Уманської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні сина та спілкування з ним,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення способу участі батька у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним, в обґрунтування зазначивши наступне.

25.10.2014 між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, у якому, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 .

У березні 2022 року за спільним родинним рішення, його дружина та син, задля їх безпеки, виїхали до Німеччини до його родичів.

Приблизно через пів року він отримав повідомлення із Бершадського районного суду про розгляд судом справи про розірвання шлюбу і рішенням вказаного суду від 14.09.2022 їх шлюб було розірвано.

Від спільних знайомих він дізнався про те, що колишня дружина, перебуваючи у Німеччині з їх сином, зустріла іншого чоловіка та між ними склалися певні відносини. З того часу ОСОБА_3 унеможливила його участь у вихованні сина, вона не відповідає на телефонні дзвінки та заблокувала його номер у месенджерах. Вона взагалі позбавлена можливості спілкуватися з сином.

Таку ситуацію вважає неприйнятною, оскільки він також має такі ж права на участь у виховання сина, як і його мати.

Він неодноразово намагався вирішити питання його участі у вихованні дитини з відповідачем мирним шляхом, але безуспішно.

27.02.2024 він звернувся до Служби у справах дітей Уманської міської ради за допомогою та надав письмову згоду про визначення способу участі батька у вихованні сина, але його заяву розглянуто не було, оскільки місце проживання сина не відоме.

Таким чином, за захистом прав його малолітнього сина на спілкування з батьком та його прав на виховання сина, він вимушений звернутися до суду, оскільки іншим шляхом захистити їх порушені права не можливо.

На момент звернення до суду з цим позовом, місце перебування його сина йому не відоме. Він переконаний, що їх син повинен спілкуватися повноцінно, як з матір`ю, так і з батьком. Перешкоджання спілкування дитини з її батьком руйнує почуття прив`язаності дитини до батька, формує відчуженість до нього, що є неприпустимим для повноцінного розвитку дитини. Усунення батька від можливості піклування, спілкування, виховання дитини є значним травмуючим чинником і порушує почуття безпеки дитини, деформує її уявлення про гендерні ролі, сприяє розвитку невротичних комплексів та внутрішньо особистісних конфліктів.

Просить суд зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визначити час для спілкування батька з дитиною згідно наступного порядку, за відсутності перешкод, створених об`єктивними обставинами, які не залежать від волі сторін:

- побачення два рази на тиждень без присутності матері у вівторок та четвер з 15.00 до 20.00 з правом забирати дитину до місця проживання батька, відвідувати культурно-освітні заклади, кінотеатри, дитячі кафе та інші заклади харчування;

- у вихідні дні (суботу та неділю) кожного І та ІІІ тижня місяця забирати сина з 10.00 суботи до 20.00 неділі з ночівлею у батька без присутності матері;

- у дні релігійних та державних свят почергово з 09.00 до 20.00 год., з можливістю коригувати за домовленістю із матір`ю дитини ОСОБА_3 , не порушуючи режиму дня малолітнього ОСОБА_5 ;

- спільний відпочинок батька з сином без присутності матері (з право відпочинку за кордоном) не менше чотирьох тижнів щорічно у літній та зимовий період чи іншу пору року для спільного з дитиною відпочинку та оздоровлення; за результатами домовленості між батьками період та час відпочинку дитини з батьком може бути змінений;

- на випадок хвороби дитини, відвідування батьком дитини здійснюється за місцем її проживання чи місцем її перебування без здійснення перешкод у відвідуванні іншою стороною чи особами;

- необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.

Порядок виконання вищевказаного способу участі батька у спілкуванні та вихованні сина відстрочити на час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном.

На час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, зобов`язати матір дитини ОСОБА_3 організувати щоденне спілкування сина ОСОБА_5 , з батьком ОСОБА_1 , у режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку, у період часу з 18.00 години протягом 30 хвилин.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні в повному обсязі підтримав позовні вимоги та факти, викладені у позові. Пояснив, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, у якому у них у 2017 році народився син ОСОБА_4 . У 2022 після введення в Україні воєнного стану задля безпеки дружина з сином виїхали за кордон. У подальшому дружина припинила з ним спілкування, заблокувала телефонний зв`язок, а його родичі повідомили, що вона за кордоном знайшла собі іншого чоловіка, тому звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу і рішенням Бершадського районного суду їх шлюб офіційно було розірвано. Він намагався вирішити питання його участі у вихованні дитини, звернувшись до служби у справах дітей, але йому було відмовлено, оскільки місце проживання дитини їм не відоме. Згодом він зв`язався з дружиною телефоном та остання на його прохання кілька разів на місяць надає йому можливість спілкуватися з сином по телефону, але таке спілкування є нетривалим та не влаштовує його, оскільки повністю залежить від бажання колишньої дружини, на що він не може повпливати, тому вважає, що відповідачка чинить йому перешкоди. Вважає, що участь батька у житті та вихованні дитини є обов`язковою, а тому він і вимушений звернутися до суду з цим позовом. Оскільки матір спільного сина створює йому перешкоди в спілкуванні із сином, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала думку свого довірителя, зазначивши, що надані ним відомості на її думку є достатніми для доведення наявності перешкод з боку відповідача щодо спілкування позивача з дитиною, а тому просила суд задовольнити позов оскільки в іншій спосіб позивач позбавлений реалізувати своє право на участь у вихованні дитини.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Уманської міської ради Декарчук О.С. в судовому засіданні при вирішенні справи просив суд взяти до уваги інтереси дитини. Також зазначив, що батько дитини має всі права на участь у вихованні сина та у спілкуванні з ним. Разом з тим зазначив, що жоден із батьків до органу опіки та піклування з питання участі у вихованні сина не звертався.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, від її представника ОСОБА_6 неодноразово надходили заяви про відкладення розгляду справи, але в подальшому в судові засідання представник відповідача не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв.

Суд, вислухавши позивача, його представника та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав дитини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Стаття 55 Конституції України проголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено, що делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Юрисдикція судів поширюється на будь який юридичний спір та будь яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист. Частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, як встановлено судом, у відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 . Актовий запис про народження № 734.

Згідно рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 14.09.2022, яке згідно відмітки набрало законної сили 15.10.2022, шлюб, укладений 25.10.2014 в Уманському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 650, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , було розірвано.

На ім`я позивача ОСОБА_1 . Службою у справах дітей Уманської міської ради 13.03.2024 за вих. № 11/01-07/347 направлено повідомлення про те, що його заяву від 27.02.2024 про визначення способу участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним, розглянуто, але при цьому виконати всі вимоги законодавства при розгляді поданої заяви вони позбавлені можливості, оскільки місце проживання ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 невідомо. Також у цьому повідомленні зазначено, що розшук батьків з дітьми не входить до компетенції служби у справах дітей.

Позивачем до матеріалів справи додано копію договору купівлі-продажу, укладеного 12 квітня 2011 року, посвідченого Марченко Н.М., державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 4-929, згідно якого, він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрований позивач та його син ОСОБА_4 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади сформованими 26.02.2024 за номерами 2024/001957570 та 2024/001957427, відповідно.

Також додано характеристику з місця проживання, надану головою правління ОСББ «Пушкіна 5А» 26.02.2024, згідно якої позивач ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно. Від мешканців будинку на його адресу ні усних, ні письмових скарг на його поведінку не поступало. Сусіди його характеризують як ввічливого, доброзичливого сім`янина та гарного сусіда. Крім того, у відповідності до довідки КНП «Уманська психіатрична лікарня» Уманської міської ради від 26.02.2024 за № 21, позивач ОСОБА_1 на диспансерному обліку у наркологічному відділенні КНП «Уманська психіатрична лікарня» не стоїть і за медичною допомогою не звертався.

Позивачем, ще до позовної заяви додано копії фотографій із його зображенням разом з дитиною.

Будь яких інших письмових доказів позивачем до позову не додано.

В ході розгляду справи Уманським міськрайонним судом Черкаської області було витребувано з Державної прикордонної служби України було витребувано інформацію щодо перетину кордону відповідачем по справі, згідно якої, дійсно ОСОБА_7 виїхала за межі кордону України 24.03.2022. Іншої інформації повідомлення № 19-64779/1824-Вих від 20.09.2024, не містить.

Згідно висновку органу опіки та піклування Уманської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини від 07.05.2025 за вих. № 3116/01/01-35, наданого також в ході розгляду справи на виконання ухвали суду, органом опіки та піклування, з урахуванням обставин, викладених у позовній заяві та на підставі вимог чинного законодавства, визначено, що ОСОБА_1 має всі права на участь у вихованні, спілкуванні із сином та рекомендовано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод щодо участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також визначено, що при поверненні ОСОБА_3 разом із дитиною до постійного місця проживання, надати батькові можливість безперешкодно спілкуватися із дитиною. Під час літніх канікул, дитина проводить з батьком 30 днів за місцем проживання батька, під час зимових канікул дитина проводить половину зимових канікул, за домовленістю з матір`ю та бажанням сина. При можливості відвідування країни Німеччини, місця тимчасового перебування дитини, надати батькові в присутності матері безперешкодне спілкування із сином.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У відповідності до вимог ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини та непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У рішенні ЄСПЛ «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Положеннями статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин та долі дитини, першочергова увага приділяється інтересам дитини із дотриманням відповідної процедури, яка базується на оцінці всіх елементів у конкретних обставинах справи.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами першою, другою статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Так, під час розгляду вказаної справи судом установлено, що син позивача та відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований разом з батьком, але за вказаною адресою не проживає, оскільки, зі слів позивача, що не заперечувалося і представником відповідача, проживає разом з матір`ю за межами України. Мати дитини перетнула кордон України 24.03.2022. Позивачем у судовому засіданні та у позовній заяві зазначається, що його колишня дружина із сином проживають у Німеччині та відповідачка ОСОБА_3 перешкоджає йому спілкуватися зі своїм сином у достатньому обсязі.

В підтвердження вказаних позовних вимог позивач надав лише копію документу про те, що він дійсно є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фотозображення із дитиною, яке не містить ідентифікації зображених на ньому осіб та часу фото, а також відомості про наявність у нього житла та характеристику його особи. Будь яких доказів того, що він вживав заходів для спілкування з сином, зокрема звертався до колишньої дружини з цією метою, а також того, що відповідач дійсно вчиняє дії, які можна розцінити, як перешкоди у спілкуванні з дитиною, позивачем не надано.

Сам по собі факт виїзду та перебування відповідача за кордоном через об`єктивні причини, пов`язані з воєнним станом, не можуть свідчити про наявність перешкоди з боку відповідача у спілкуванні батька з дитиною, оскільки є вимушеною обставиною.

Таким чином, в ході розгляду справи не встановлено, чи дійсно позивач по справі не спілкується зі своїм сином ОСОБА_4 , 2017 року народження, якому на цей час виповнилося повних 7 років та, у разі можливого не спілкування з сином, саме відповідач перешкоджає позивачу спілкуватися сину з рідним батьком.

Органом опіки та піклування складено висновок з рекомендацією зобов`язати відповідача ОСОБА_3 не чинити перешкоди щодо участі у спілкуванні, але у відповідності до вказаного висновку, представниками Служби у справах дітей були досліджені лише матеріали цивільної справи, не проведено бесіду із позивачем та відповідачем, а також з їх малолітнім сином.

Позивач у судовому засіданні не довів, що він намагався будь яким чином спілкуватися із дитиною, не довів, що його контакт у різноманітних інтернет-застосунках заблокований відповідачем по справі. Доводи позивача щодо небажання матері спілкування з ним їх сином не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час розгляду справи.

Аргументи позивача про нібито створення відповідачем іншої сім`ї та перешкоджання йому у спілкуванні з сином та участі батька у вихованні дитини суд також вважає не доведеними та беззмістовними.

Отже, судом не встановлено перешкод з боку відповідача у спілкуванні позивача з дитиною, оскільки позивачем не зазначено конкретних перешкод, які створювала йому відповідач з метою обмеження спілкування з дитиною, та не надано жодних доказів на підтвердження таких обставин. При цьому за відсутності дійсних намірів і спроб позивача особисто зустрітися з дитиною чи намагання поспілкуватися з ним за допомогою Інтернет застосунків, фактично унеможливлює констатацію факту створення йому будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною.

З огляду на наведене суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною відмовити за їх недоведеністю.

Щодо позовної вимоги про визначення способів участі батька у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування суд зазначає наступне.

Суд враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 742/1716/23 щодо застосування положень ч. 2 ст. 159 СК України, згідно з яким відмова в задоволенні вимог про усунення перешкод у вихованні дитини та спілкуванні з нею не є підставою для відмови судом у визначенні способів участі батька у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування.

Разом з тим, оцінюючи надані позивачем докази, а також заявлений позивачем порядок спілкування, суд дійшов висновку, що вони є нечіткими, неконкретними та не в повній мірі відповідають найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю.

Закріплене вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Така думка не є абсолютною для суду у випадку, якщо вона не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 липня 2023 року в справі № 752/3009/21.

Крім того, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 січня 2023 року в справі № 607/1377/22, побачення повинні відбуватися лише за бажанням дітей.

Син позивача та відповідача ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і на момент розгляду справи досяг повних 7 років, тобто за своїм віком здатний сформулювати власні погляди достатньо чітко та ґрунтовно, але вислуханий судом не був оскільки відповідач в судове засідання не з`являлася, а при визначенні порядку, визначеному позивачем у позовній заяві, думка дитини має бути врахована. Крім того, такі вимоги є передчасними, з урахуванням, що сам же позивач, зазначає, що вони мають бути відстрочені на час воєнного стану введеного в Україні.

Кріт цього, вимога про зобов`язання відповідача організувати зв`язок у режимі відеозв`язку в певний час є незрозумілою, з урахуванням того, що існування перешкод для спілкування батька з дитиною встановлено не було.

За встановлених обставин, ураховуючи ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, вік дитини, а також з метою забезпечення дотримання якнайкращих інтересів дитини, суд вважає за недоцільне визначати конкретні способи участі батька у вихованні дитини з покладенням на відповідачку обов`язку забезпечувати їх спілкування, що не позбавляє позивача можливості своїми власними діями налагодити повноцінний дитячо-батьківський зв`язок із дитиною, з якою він має змогу спілкуватися в телефонному режимі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 141, 153, 157 СК України, ст. ст. 2, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 02.06.2025.

Суддя: Р. В. Піньковський