Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2025 Справа №607/3341/25 Провадження №2-о/607/224/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді - Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання - Трембач С.О.,

без участі сторін,

розглянув у окремому провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Авдєєнко Владислав Валерійович, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про встановлення факту, що має юридичне значення та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

1. Стислий зміст заяви

18 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Авдєєнко В.В. - звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (заінтересована особа - ГУ ПФУ в Тернопільській області) із заявою про встановлення факту перебування ОСОБА_1 станом на час смерті ОСОБА_2 на утриманні останнього. (а.с. 1, 2).

В обґрунтування вказаної заяви представник ОСОБА_1 зазначив, що заявниця проживала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 1989 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час смерті її чоловіка, вони проживали в квартирі АДРЕСА_1 , проте, ОСОБА_2 був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2 . Адвокат вказує, що обставини щодо спільного проживання подружжя в квартирі АДРЕСА_1 , на час смерті ОСОБА_2 , можуть підтвердити свідки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Посилається на те, що відмінність реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перешкоджає останній подати необхідний комплект документів до ГУ ПФУ в Тернопільській області про призначення пенсії по втраті годувальника. Також те, що встановлення таких обставин, іншим шляхом є неможливим, з огляду на реєстрацію заявниці та померлого за різними місцями проживання.

2. Стислий зміст заперечень (пояснень) на заяву

Від заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на заяву, в якому висловлено прохання залишити без розгляду вказану заяву, оскільки її вимоги є безпідставними, адже посилання в заяві на те, що перебування заявниці на утриманні у чоловіка було основним і постійним засобом до існування і на те, що розмір її пенсії є меншим за розмір пенсії чоловіка не може бути підтвердженням факту перебування на його утриманні. Крім того, згідно паспортних даних заявниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а адреса годувальника на день смерті згідно розпорядження про призначення пенсії: АДРЕСА_2 , тобто, заявниця не проживала за однією адресою з ОСОБА_2 . Інших підтверджуючих документів не надано

(а.с. 21 - 23).

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Авдєєнка В.В. - через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, в яких вказав, що у справі відсутній спір про право, оскільки заява про встановлення факту перебування заявниці на утриманні свого чоловіка станом на час його смерті не покликана використати цей факт в будь-яких цивільних правовідносинах, а виключно з метою подання заявницею документів заінтересованій особі в цілях призначення заявниці пенсії у зв`язку з втратою годувальника (а.с. 27, 28).

3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження (а.с. 16).

У судове засідання заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Авдєєнко В.В. не з`явилися, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлялися належним чином, що підтверджується розпискою (а.с. 43). Утім суд бере до уваги, що від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Заінтересована особа: ГУ ПФУ в Тернопільській області в судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлялася належним чином, проте, у відзиві просили розгляд справи проводити без участі їхнього представника.

У судовому засіданні 16 квітня 2025 року було допитано свідків стосовно обставин цієї справи. Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 вказала, що добре знала сім`ю ОСОБА_11 , добре пам`ятає їхнє весілля; подружжя до самої смерті ОСОБА_2 проживало за адресою: АДРЕСА_3 разом з батьками заявниці, які були пенсіонерами. Свідок зазначила, що ОСОБА_1 не працювала, оскільки виховувала дитину (а.с. 33, 39, 40).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначила, що була сусідкою як сім`ї заявниці, так і сім`ї її батьків. Зараз також проживає у цьому ж будинку. Пам`ятає сім`ю ОСОБА_12 , яка складалася з чоловіка, дружини й дочки. Вони жили на одному поверсі й вона пам`ятає, що заявниця проживала з чоловіком до смерті останнього. Чоловік заявниці утримував сім`ю, проте помер у досить молодому віці (а.с. 34, 39, 40).

Як вказала у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 вона досить довго товаришувала з заявницею, була свідком на весіллі. Весілля було в 1989 році, потім у них народилася дівчинка. Весь час свідок із заявницею підтримували дружні стосунки, тому сім`ю добре знає. Працював чоловік, оскільки він повністю забезпечував потреби сім`ї, то жінка практично ніде не була працевлаштованою. Проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_3 до самої смерті ОСОБА_2 (а.с. 35, 39, 40).

Згідно зі свідченнями ОСОБА_4 вони з ОСОБА_1 товаришували з часу навчання у вищому навчальному закладі й продовжують товаришувати досі. Добре знала сім`ю, часто бувала у них у гостях. Чоловік утримував сім`ю, заявниця ніде не працювала і перебувала на утриманні свого чоловіка до його смерті (а.с. 36, 39, 40).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказала, що її сім`я товаришувала із сім`єю заявниці. ОСОБА_2 проживав з заявницею однією сім`єю за адресою АДРЕСА_3 . Знає, що чоловік ОСОБА_1 забезпечував сім`ю й утримував свою дружину (а.с. 37, 39, 40).

У судовому засіданні була також допитана свідок ОСОБА_6 , яка зазначила, що ОСОБА_2 її брат. Брат разом з сім`єю проживав у батьків заявниці до його смерті. Працював на фірмі, яка займалася тютюновими виробами. На момент смерті ОСОБА_2 останній забезпечував утримання сім`ї самостійно (а.с. 38 - 40).

Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом.

18 листопада 1989 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серія НОМЕР_1 , видане відділом ЗАГС міськвиконкому, запис за № 1862 (а.с. 7, 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_2 , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради, запис за № 1264 (а.с. 10).

Відповідно до довідки ПП «Східний масив» № б/н від 30 січня 2025 року виданої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею зареєстровані: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (сестра батька), ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (родич), ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (донька), ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (родичка), ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (родич), ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (родичка). Батько ОСОБА_2 був зареєстрований за даною адресою з 7 грудня 1984 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

У довідці про заробітну плату для обчислення пенсії № 268/25-ПО від 10 лютого 2025 року, видану ОСОБА_2 , де вказано інформацію про заробітну плату з квітня 1994 року по жовтень 1998 року (а.с. 5).

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1).

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа № 320/948/18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року (справа № 320/948/18), від 18 січня 2024 року (справа № 560/17953/21).

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги пункт 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, у якому зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання (див. постанову Верховного Суду від 3 січня 2021 року, справа № 592/17552/18).

Згідно з пунктом 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Отже, встановлення факту знаходження на утриманні померлого має для заявниці ОСОБА_1 юридичне значення, що буде необхідним для реалізації її інших прав.

На підставі вищенаведених доказів, судом встановлено, що заявниця, її чоловік та їх дочка проживали разом до його смерті за адресою: АДРЕСА_3 . Утримання сім`ї здійснював ОСОБА_2 .

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду заяви

Враховуючи вищенаведене, суд встановив та матеріалами справи, показаннями свідків підтверджується, що заявниця перебувала на утриманні свого чоловіка, оскільки вони перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали разом, дохід чоловіка заявниці був основним доходом сім`ї та основним і постійним джерелом існування для заявниці у справі.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги заяви ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження.

Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України судові витрати, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Судові витрати за розгляд справи суді першої інстанції покласти на заявницю в межах нею понесених.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 258 - 259, 263 - 265, 268, 273, 293 - 294, 315 - 318,

352 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Авдєєнко Владислав Валерійович, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

2. Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт серія НОМЕР_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на утриманні свого чоловіка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на день його

смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Судові витрати за розгляд справи суді першої інстанції покласти на заявницю в межах нею понесених.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

7. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 23 травня 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт серія НОМЕР_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, , адреса місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль.

Головуючий суддяТ. І. Якімець