ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7899/25
провадження № 2-н/753/525/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у видачі судового наказу

"12" червня 2025 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Якусик О.В., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані електронні комунікаційні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» звернулося до Дарницького районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані електронні комунікаційні послуги.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 квітня 2025 року заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В.

Статтею 162 ЦПК України визначено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Як визначено статтею 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

05 травня 2025 року з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» надійшла відповідь, що ОСОБА_1 зареєстрованим по м. Києву не значиться.

Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 1465404 від 10 червня 2025 року ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Крім цього, суд зазначає, що єдиним зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є м. Горлівка, яке є тимчасово окупованою територією, та відповідно до рішення, прийнятого на виконання Указу Президента від 14 листопада 2014 року №875/2014 про введення в дію рішення РНБО «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», а також розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», у Донецькій області пересилання пошти не здійснюється, зокрема, і в м. Горлівка.

Однією із найважливіших конституційних гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи є закріплення права на судовий захист. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9зп).

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Виходячи з конструкції ч.1 ст.6 Конвенції, можна зробити висновок, що у ній закріплено такі елементи права на судовий захист: 1) право на розгляд справи; 2) справедливість судового розгляду; 3) публічність розгляду справи та проголошення рішення; 4) розумний строк розгляду справи; 5) розгляд справи судом, встановленим законом; 6) незалежність і безсторонність суду.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Оскільки у боржника відсутнє зареєстроване місце проживання на підконтрольній території України, що позбавляє суд можливості належним чином виконати положення статті 169 ЦПК України, а боржника позбавляє можливості реалізувати своє право передбачене ст. 170 ЦПК України, враховуючи особливості розгляду справ та повідомлення учасників справи, місце проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території, передбачених Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", суд відмовляє у видачі судового наказу.

Роз`яснити заявнику, що він не позбавлений права звернення до суду з позовною заявою в загальному порядку.

Керуючись п. 9 ст. 165, ст. 258-261, 353-354 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані електронні комунікаційні послуги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Суддя Олександр ЯКУСИК