Справа № 599/776/25
УХВАЛА

16 червня 2025 року Зборівський районний суд Тернопільської області в складі:

судді Снігурського В.В.

при секретарі Моравель Л. З.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Зборові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_3 з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою. Просить стягнути з відповідача 255 652 грн. 80 коп. З них - 226 502 грн. 80 коп. завданої матеріальної шкоди, 6 500 грн. вартості проведеної судової експертизи, 22 650 грн. витрат на правничу допомогу та 2 045 грн. 21 коп. судового збору.

Представник позивача звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_3 і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Клопотання мотивоване тим, що відповідач змінив зареєстроване місце проживання і таким чином приховує своє майно, тому у разі невжиття заходів щодо забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на майно є можливим його відчуження відповідачем, що призведе до неможливості виконання рішення суду і неможливості стягнення заподіяної шкоди стягувачу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути обґрунтувано необхідіність забезпечення позову.

Заявником достатньо не обґрунтовано необхідності забезпечення позову, не надано жодного доказу на підтвердження того, що у разі, якщо позов не буде забезпечено, то це в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання рішення суду без посилання на відповідні докази та без належного обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Такої позиції притримується Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Посилання представника позивача на зміну місця реєстрації відповідача не може вважатися доказом приховування майна, оскільки його зміна місця проживання проведена офіційно, що стверджується Витягом з Єдиного демографічного реєстру.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 у п. 4 роз`яснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У клопотанні не зазначено будь яких ідентифікуючих та конкретизуючи ознак майна, не вказано на яке саме майно позивач просить накласти арешт, не зазначено, де розташовано вказане майно, його адрес, наявність співвласників.

Тому, суд вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти відповідача не є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а також може призвести до неправомірного обмеження права власності та інших прав відповідача чи порушення прав інших осіб.

Враховуючи вказане вище, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 81, 149, 150-153 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_3 і знаходяться у нього чи в інших осіб - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду на протязі 15 днів з дня її прийняття.

Суддя Зборівського

районного суду В. В. Снігурський