Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 494/62/25
Провадження № 2/499/230/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 червня 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Іванівка Березівського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-транспортна компанія» до Публічного акціонерного товариства «НАСК «ОРАНТА», ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, згідно якого просив суд стягнути з ПАТ НАСК «ОРАНТА» на користь позивача страхове відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 160000,00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 1801520,41 грн. також просив стягнути з відповідачів документально підтверджені витрати, понесені у зв`язку з розглядом даної справи.

В обґрунтування позову представник позивача вказує на ту обставину, що 27.04.2023 року на 413км.+800 метрів автодороги М05 «Київ-Одеса» в Березівському районі Одеської області водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «HYUNDAI SANTA FE» д/н НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку під час зміни напрямку руху, не переконався в безпечності свого маневру та скоїв зіткнення з транспортним засобом DAF FT XF 105 д/н НОМЕР_2 та з напівпричепом SCHMITZ SKI 24 НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 та належать на праві власності позивачу, чим порушив вимоги п.п. 2.3 «б» 10.1, 10.3 ПДР. Під час розгляду кримінального провадження в суді ОСОБА_1 провину визнав, щиро розкаювався, примирився з потерпілим ОСОБА_2 , відшкодував йому моральну та матеріальну шкоду, внаслідок чого 08.04.2024 року ухвалою суду провадження по справі було закрито, звільнено відповідача ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності.

Внаслідок даної ДТП транспортний засіб DAF FT XF 105 д/н НОМЕР_2 та напівпричеп SCHMITZ SKI 24 НОМЕР_3 отримали суттєві пошкодження. З метою визначення вартості відновного ремонту, позивач звернувся до ТОВ «АМК ТРАСТ», за результати звернення було надано відповідні звіти.

За змістом висновку звіту №0416-2246 вартість відновного ремонту без врахування фізичного зносу становить 1510680,41 грн., вартість матеріального збитку власнику т/з DAF FT XF 105 д/н НОМЕР_2 становить 810189,00 грн.

За змістом висновку звіту №0416-1827 вартість відновного ремонту та вартість матеріального збитку, завданого власнику напівпричепу SCHMITZ SKI 24 НОМЕР_3 оцінена в 450840,00 грн. та 151240,00 грн. відповідно.

Таким чином, позивач має право на відшкодування витрат для повного відновлення транспортних засобів у загальному розмірі 1961520,41 грн. = 1510680,41 грн.+450840,00 грн.

З метою отримання відшкодування, позивач звернувся до ПАТ НАСК «ОРАНТА» з відповідною заявою від 19.04.2024 року, однак в подальшому отримав відповідь на адвокатський запит, згідно якої ПАТ НАСК «ОРАНТА» відмовило у виплаті страхового відшкодування через пропуск строку звернення, однак позивач не погоджується з вказаним твердження, оскільки заява про страхове відшкодування подана в межах строку. Страховий ліміт складає 160000,00 грн.

Таким чином, враховуючи, що страховий ліміт не покриває загальний розмір завданої шкоди, позивач вважає, що різниця між вартістю відновного ремонту та розміру страхового ліміту в розмірі 1801520,41 підлягає стягненню з винної особи, а саме з ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Також надала письмові пояснення по суті позовних вимог, які поскладені в основу обґрунтування позову, додатково зазнала, що звіти про оцінку завданої шкоди були зроблені у відповідності до чинного законодавства, відповідним оцінювачем, відповідають Національному стандарту, при цьому відповідач та його представник заперечуючи відомості, вказані в звітах, не провели свою оцінку пошкоджено майна, не заявили клопотання про проведення експертизи.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила у його задоволені відмовити в повному обсязі, надала до суду письмові пояснення згідно яких вказала, що по перше, власник пошкоджених транспортних засобів не повідомив відповідача та його представника про час та дату проведення оцінки пошкоджених транспортних засобів, по друге згідно об`єму матеріалів цивільного позову ні одна цифра звітів про визначення вартості відновного ремонту та вартості матеріального збитку транспортних засобів, пошкоджених 27.04.2023 року, оглянуті 16.04.2024 року (майже через рік) документально нічим не підтверджені, відсутні посилання на будь-які джерела, звідки взяті вказані суми, відсутні рахунки офіційних ремонтних підприємств, відсутній більш-менш інформативний список пошкоджень на тягачі та напівпричепі та обґрунтування необхідності ремонту, тому вказані звіти є суто особистою думкою оцінщика на не мають належного підтвердження та аргументації. Також звіти не містять відомостей про повідомлення другої сторони про час та місце проведення огляду, таким чином вказані звіти не можуть бути прийняті як доказ спричинення матеріальної шкоди.

У судове засідання представник відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, на підставі чого суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази з точки зору належності та допустимості, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з наступним.

Так, у судовому засіданні було встановлено та не оспорювалося сторонами по справі, що 27.04.2023 року мала місце ДТП, в результаті якої водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом HYUNDAI SANTA FE д/н НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку під час зміни напрямку руху, не переконався в безпечності свого маневру та скоїв зіткнення з транспортним засобом DAF FT XF 105 д/н НОМЕР_2 та з напівпричепом SCHMITZ SKI 24 д/н НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , в результаті чого автомобілі отримали пошкодження з матеріальними збитками. Під час розгляду кримінального провадження в суді ОСОБА_1 провину визнав, щиро розкаювався, примирився з потерпілим ОСОБА_2 , відшкодував йому моральну та матеріальну шкоду, внаслідок чого 08.04.2024 року ухвалою Іванівського районного суду Одеської області провадження по справі було закрито, звільнено відповідача ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності. (а.с.84-87).

Згідно копій технічних паспортів, транспортні засоби DAF FT XF105 д/н НОМЕР_3 та напівпричеп SCHMITZ SKI 24 д/н НОМЕР_3 належать ТОВ «Інвестиційно-транспортна компанія» (а.с. 23, 24).

Згідно поліса, транспортний засіб HYUNDAI SANTA FE д/н НОМЕР_1 застрахований у ПАТ НАСК «ОРАНТА» станом на 27.04.2023 року, ліміт за шкоду майну 160000,00 грн., франшиза 1500,00 грн.(а.с.31)

Згідно копії заяви та копії квитанції (накладної служби доставки POSTEX), представник позивача звернувся 19.04.2024 року до ПАТ НАСК «ОРАНТА» з заявою з додатками про страхове відшкодування (а.с. 26-28), при цьому згідно копії квитанції (накладної служби доставки POSTEX) дану заяву представник ПАТ НАСК «ОРАНТА» отримали 14.08.2024 року.

Згідно копії листів ПАТ НАСК «ОРАНТА», останні відмовили ТОВ «ІТК» у виплаті страхового відшкодування через пропуск встановленого ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме подія ДТП мала місце 27.04.2023 року, а з письмовою заявою про страхове відшкодування представник позивача звернувся 14.08.2024 року (а.с. 29-32).

Згідно звіту №0416-2246 від 16.04.2024 року про визначення вартості відновного ремонту та вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу DAF FT XF105 д/н НОМЕР_3 2006 року випуску, в результаті ДТП, станом на 27.04.2023 року, повна вартість відновного ремонту без врахування фізичного зносу становить 1510680,41 грн., вартість відновного ремонту з врахуванням фізичного зносу становить 583420,33 грн., вартість матеріального збитку 810189,00 грн., утилізаційна вартість 77556,80 грн. (а.с. 33-61)

Згідно звіту №0416-1827 від 16.04.2024 року про визначення вартості відновного ремонту та вартості матеріального збитку завданого власнику напівпричепу SCHMITZ SKI 24 д/н НОМЕР_3 2007 року випуску, в результаті ДТП, станом на 27.04.2023 року, повна вартість відновного ремонту без врахування фізичного зносу становить 450840,00 грн., вартість відновного ремонту з врахуванням фізичного зносу становить 151240,00 грн. (а.с.62-82)

Задовольняючи частково позовні вимоги представника ТОВ «ІТК» до ПАТ НАСК «ОРАНТА», суд виходив з такого.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

У пункті 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно статті 1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Крім того, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності».

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 694/1482/21, викладеній у постанові від 20.08.2024.

Суд зазначає, що аналізуючи законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

Суд враховує, що поведінка представника позивача є добросовісною. Так, як встановлено судом представник позивача надіслав заяву про виплату страхового відшкодування в межах строку 19.04.2024 року, однак отримана вказана заяву була представником ПАТ НАСК «ОРАНТА» після закінчення річного строку. Ці обставини, на переконання суду, об`єктивно свідчать, що позивачем строк пропущено через незалежні від нього причини, і він має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика винної у спричиненні шкоди особи у судовому порядку.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 статті 36 Закону № 1961-IV).

З урахуванням наведеного, позовну заяву в даній частині слід задовольнити частково, та стягнути з ПАТ НАСК «ОРАНТА» суму страхового відшкодування у розмірі 158500,00 грн., тобто в межах страхового ліміту за вирахуванням франшизи 1500,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_1 , то суд вказує на таке.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

У статтях 28, 29 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Суд встановив, що сторони у справі не оспорюють факт ДТП та вину відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним з видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ТОВ «ІТК» пошкодженням транспортних засобів внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує встановлений розмір страхового відшкодування, то з ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки викладені Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16 ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Суд звертає увагу, що різниця між встановленою у даному рішенні суду сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту транспортних засобів пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком.

За таких обставин саме ОСОБА_1 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ТОВ «ІТК» таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При визначенні розміру відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню зі ОСОБА_1 на користь позивач суд бере за основу ремонтну калькуляцію у звітах №0416-2246 та №0416-1827.

Відомості про фактичне здійснення ремонту транспортних засобів позивача у матеріалах справи відсутні.

Суд також зазначає, що розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку підтверджений належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 оцінки майна «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року, Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджено спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 зі змінами та доповненнями, а тому він є належним, достатнім та допустимим доказом у межах цієї справи.

При цьому, представник відповідача ОСОБА_1 , яка вказувала на недостовірність та недостатній вказаних звітів як доказу розміру завданої шкоди, під час розгляду справи судом своїм процесуальним правом на заявлення клопотання про призначення судової експертизи з метою спростування розміру шкоди, заявленого позивачем, не скористалася і такий розмір не спростувала іншими належними та допустимими доказами.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІТК» належить стягнути 1801520,41 грн. ((1510680,41 грн+450840,00 грн)-160000,00 грн.).

Застосовуючи норми процесуального права, суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На виконання вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову розподіляються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 29422,81 грн.

Так, позовні вимоги розподіляються у відсотковому співвідношенні як 8,2 % до ПАТ НАСК «ОРАНТА» та 91,8% відповідно до ОСОБА_1 .

При цьому, оскільки вимоги до ПАТ НАСК «ОРАНТА» були задоволені частково, то суд вбачає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» у відсотковому співвідношенні до задоволених вимог, що складає 2388,57 грн. (158500,00 грн. від 160000,00 складає 99%).

З відповідача ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір у розмірі 27010,14 грн., що складає 91,8% від сплаченого судового збору 29422,81 грн.

Станом на час розгляду справи матеріали справи не містять інших підтверджених документально понесених позивачем витрат.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-транспортна компанія» (, місцезнаходження провулок Сабанський 3, приміщення 2н, каб.2, м. Одеса) до Публічного акціонерного товариства НАСК «ОРАНТА» (, місцезнаходження вул. Здолбунівська 7д, м. Київ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ), про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ТОВ «ІТК» страхове відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 158500,00 грн. (сто п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот гривень 00 коп.)

В іншій частині позову до ПАТ НАСК «ОРАНТА» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІТК» матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожню-транспортної пригоди у розмірі 1801520,41 грн. (один мільйон вісімсот одна тисяча п`ятсот двадцять гривень 41 коп.)

Стягнути з ПАТ НАСК «ОРАНТА» на користь ТОВ «ІТК» судовий збір у розмірі 2388,57 грн. (дві тисячі триста вісімдесят вісім гривень 57 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІТК» судовий збір у розмірі 27010,14 грн. (двадцять сім тисяч десять гривень 14 коп.)

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Якщо апеляційну скаргу не було подано, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяІгор ПОГОРЄЛОВ