Справа № 482/183/25
Номер провадження 2/482/537/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

16 червня 2025 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Сергієнка С.А., за участю секретаря Шведової Я.О., розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Нова Одеса справу за позовом ОСОБА_1 до Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району, Миколаївської області про визнання права власності у порядку спадкування за законом на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом до Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району, Миколаївської області про визнання права власності у порядку спадкування за законом на нерухоме майно.

У позовній заяві посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, а саме земельна і ділянка загальною площею 7,96 га, що призначена ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Сухоєланецької сільської ради Миколаївського (Новоодеського) району Миколаївської області, яка належала ОСОБА_2 , на підставі державного акту про право власності на землю І-МК № 010309 від 28.12.2001 року.

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла лише позивач, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, вона не заявила про відмову від спадщини.

08.10.2013 року позивач звернулась до Новоодеської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. Проте їй було роз`яснено, що видати свідоцтво про право власності на спадщину неможливо, оскільки позивач пропустила передбачений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини; також прізвище спадкодавця вказане як « ОСОБА_2 », в той час як в державному акті про право власності на землю І-МК № 010309 від 28.12.2001 року прізвище власника вказане як « ОСОБА_3 ». Всі інші документи, як зазначає позивач, а саме докази родинних відносин, правовстановлюючі документи на спадкове майно були нотаріусу надані.

Посилаючись на вищевикладене, а саме що позивач в силу положень ч. З ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , до складу якої входить вищевказана земельна ділянка, право власності на яку належало спадкодавцю і не припинилося внаслідок його смерті, однак позивач не може отримати свідоцтво про право власності на спадщину через невідповідність однієї букви в прізвищі спадкодавця у свідоцтвах про народження, з однієї сторони, і в державному акті про право власності на земельну ділянку, з іншої сторони, позивач просить суд визнати за позивачем, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 7,96 га.

Позивач та її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог.

У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про розгляд справи у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.03.2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області Україна, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 62 років в селі Сухий Сланець Новоодеського району Миколаївської області, актовий запис № 02 від 03.02.2005 року.

Із спадкової справи №226/2013 (номер у спадковому реєстрі 55099457), відкритої до майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено наступне.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме земельну ділянку, загальною площею 7,96 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сухоєланецької сільської ради Миколаївського (Новоодеського) району Миколаївської області, яка належала ОСОБА_2 , на підставі державного акту про право власності на землю І-МК № 010309 від 28.12.2001 року.

Із досліджених судом доказів видно, що позивач є рідною донькою покійної ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла лише позивач, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, вона не заявила про відмову від спадщини.

Коли 08.10.2013 року позивач звернулась до Новоодеської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини то їй було роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно їй видане не може бути, оскільки прізвище спадкодавця вказане як « ОСОБА_2 », в той час як в державному акті про право власності на землю І-МК № 010309 від 28.12.2001 року прізвище власника вказане як « ОСОБА_3 ».

Разом з тим із сукупності досліджених судом доказів і встановлених судом обставин видно, що у державному акті серії І-МК № 010309 від 28.12.2001 року, прізвище власника помилково вказане як « ОСОБА_4 », а не « ОСОБА_5 » як треба було. У той же час ім`я та по-батькові, місце проживання спадкодавця і власника земельної ділянки співпадають. Крім того сам факт наявності у спадкоємця ОСОБА_2 , державного акту на право приватної власності на землю виданого на ім`я ОСОБА_3 , також свідчить на користь належності спадкодавцю вищевказаного державного акту.

За таких обставин факт належності спадкодавцю ОСОБА_2 , державного акту на право приватної власності на землю серії І-МК № 010309 від 28.12.2001 року, суд вважає доведеним.

Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 про відмову від спадщини не заявляла, а навпаки подала заяву про прийняття спадщини. Таким чином в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Інші спадкоємці, які б проживали на час смерті спадкодавця з ним за однією адресою або звернулись із заявою про прийняття спадщини позивачу не відомі.

Відомостей про існування осіб, що мали б право на обов`язкову частку у спадщині, позивачем не встановлено.

Позивач не може оформити право власності на спадкове майно, через відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу її відкриття.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261- 1265 Цього Кодексу, на загальних підставах.

За правилами ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкування за заповітом чи за законом, в тому числі і обов`язкової частки є правом, а не обов`язком спадкоємця.

У зв`язку з чим, такі особи мають реалізувати своє право шляхом здійснення визначених законом дій щодо прийняття спадщини, та, відповідно, або можуть відмовитися від реалізації нього, в тому числі не вчиненням дій, направлених на прийняття спадщини у визначеному законом порядку. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України.

За роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на нерухоме майно в тому числі: у випадку наявності заповіту - до осіб, що визначені у заповіті, а за його відсутності - до спадкоємців за законом у порядку черговості. За відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред`явити вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Потреба у застосуванні такого способу виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджено відповідними доказами, не визнається іншими особами або нами оспорюється (пункт 37 Постанови № 5 Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Отже, у разі втрати, пошкодження, відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця, або наявністю у ньому недоліків, що унеможливлюють отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, права спадкоємців можуть бути захищені в судовому порядку у спосіб, визначений ст. 392 ЦК України.

Згідно з п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до цього Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі оригіналів правовстановлюючих документів.

Згідно положень ч.4 ст. 200 та ч.4 ст.206 ЦПК України, суд у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як встановлено судом, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб..

Суд приходить до висновку, що визнання права власності за позивачем на спадкове майно не порушить прав інших осіб, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Керуючись ст. 7, 10, 89, 158, 258, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно (земельну ділянку) у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 62 років в селі Сухий Сланець Новоодеського району Миколаївської області, право власності на земельну ділянку загальною площею 7,96 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сухоєланецької сільської ради Миколаївського (колишнього Новоодеського) району Миколаївської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту про право власності на землю І-МК № 010309 від 28.12.2001 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко