справа №176/892/25
провадження №2/176/730/25
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2025 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Гусейнова К.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

І. Заяви по суті та рух справи.

В березні 2025 року через систему «Електронний суд» на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати.

Згодом, позивач ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути на її користь з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 33 053 грн 66 коп. за період з 01.07.2009 року по 31.12.2024 року, а також стягнути з відповідача на її користь суму середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16361 грн 12 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона з 04.11.2005 року по 17.01.2025 року перебувала у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради (до 24 лютого 2021 року найменування Комунальне підприємство «Жовтоводськтепломережа», перейменування відбулось без зміни кода в ЄДРПОУ).

04.11.2005 року між позивачем та відповідачем був укладений безстроковий трудовий договір.

У період з 05.07.2010 року по 03.08.2010 року Контрольно-ревізійним відділом в Дніпропетровській області, на виконання п.2.1. Плану роботи Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області на ІІІ квартал 2010 року, проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності КП «Жовтоводськтепломережа» за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року (у цей проміжок часу вона працювала на посаді бухгалтера КП «Жовтоводськтепломережа», тобто відносилась до категорії працівників, спеціалістів і службовців підприємства), за результатами якої 03.08.2010 року складено акт ревізії № 06-21/22.

На підставі вищевказаного Акту ревізії Контрольно-ревізійним відділом в Дніпропетровській області була складена вимога №06-04-15/2464 від 02.09.2010 року щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства.

Зокрема, ревізією встановлено не донарахування посадових окладів працівникам, які підлягали виплаті, внаслідок заниження коефіцієнтів співвідношення розмірів місячних окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців підприємств комунальної теплоенергетики до мінімальної тарифної ставки першого розряду робітника основної професії та не донарахування передбачених законодавством обов`язкових доплат за роботу у вечірній, нічний час та святкові дні внаслідок заниження посадових окладів на загальну суму 162 703,91 грн, чим порушено вимоги ст.97 (абз.2) КЗпП України від 10 грудня 1971 року № 322-VIII, розділу «Нормування та оплата праці» (Додатку №6) Регіональної угоди між Управлінням житлово-комунального господарства Дніпропетровської обласної державної адміністрації, ОКП «Дніпротеплоенерго» і Обласною профспілкою працівників теплоенергетичного постачання на 2009-2013 роки та п.п.1,2 розділу 5 Колективного договору між роботодавцем і профспілковим комітетом підприємства на 2009 рік, прийнятим на загальних зборах трудового колективу 02 грудня 2009 року та порушення ст.107 КЗпП України.

Пунктом 3 вимоги Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області №06-04-15/2464 від 02.09.2010 року КП «Жовтоводськтепломережа» було зобов`язано відшкодувати суму виявлених порушень в розмірі 162 703,91 грн шляхом нарахування та виплати заробітної плати працівникам підприємства. У розрахунку недоотримання заробітної плати працівниками КП «Жовтоводськтепломережа» внаслідок заниження посадових окладів за період з 01.07.2009 по 02.12.2009 (Додаток до Акта), за порядковим номером 51 (таб. № 548) наявне прізвище ОСОБА_2 (прізвище у шлюбі змінено на ОСОБА_3 ) та сума всього 2 619,10 грн (липень 2009 458,49 грн; серпень 2009 428,40 грн; вересень 2009 299,59 грн; жовтень 2009 690,33 грн; листопад 2009 682,61 грн; грудень 2009 59,68 грн).

Не погоджуючись із висновками, викладеними в Акті та Вимозі, відповідач оскаржив в судовому порядку пункт 3 Вимоги. Судом першої інстанції позов задоволено, оскаржуваний пункт Вимоги скасовано. Суд апеляційної інстанції підтримав рішення суду першої інстанції. Проте, постановою Вищого адміністративного суду України від 06.07.2017 року у справі №К/800/3498/15 касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області задоволено; постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року скасовано; ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» відмовлено.

17 січня 2025 року позивача було звільнено за угодою сторін згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, про що видано наказ від 16.01.2025 року № 12/ос. Разом із наказом про звільнення Відповідач надав їй Повідомлення про здійснення розрахунку №3 від 17 січня 2025 року, відповідно до якого їй була виплачена заробітна плата за січень 2025 року, чергова відпустка та компенсація за відпустки, що у сукупності складає суму у розмірі 19589,20 грн.

03 лютого 2025 року на картковий рахунок позивача, відкритий в АБ «Укргазбанк» відповідачем була перерахована сума коштів у розмірі 10 069 грн 52 коп. із призначенням платежу: «Зараховано заробітна плата на поточні рахунки працівників КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР згідно договору 2020/ZP/190-016, без ПДВ». Сума у розмірі 10 069 грн 52 коп. (без урахування податків та зборів/на руки) складається із донарахованої заробітної плати згідно Акту від 02.09.2010 року у розмірі 2 108,37 грн. (сума у розмірі 2 619,10 грн за актом з урахуванням податків та зборів) та 7 961,15 грн - індексація донарахованої заробітної плати.

08 лютого 2025 року вона звернулась із заявою до відповідача, якою просила останнього виплатити їй 274 917,46 грн компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати частини заробітної плати у розмірі 2 619,10 грн (розрахунок суми компенсації надавався невід`ємним додатком до заяви), яка була нарахована згідно п.3 Вимоги, а також просила надати детальний розрахунок (із зазначенням періоду нарахування та сум за кожним періодом/місяцем нарахування) індексації донарахованої заробітної плати у загальній сумі 10 069,52 грн згідно Акту КРУ від 02.09.2010 р.

Листом від 13.02.2025 року за вих. № 146/25 відповідач надав детальний розрахунок індексації донарахованої заробітної плати, зазначивши період нарахування індексації з липня 2009 року по грудень 2024 року. Також, згаданим листом повідомляє про те, що 03.02.2025 року позивачу були перераховані гроші в сумі 2 108,37 грн, донараховані 03.02.2025 року згідно Акту КРУ від 02.09.2010 року № 06-04-15/2464 з урахуванням постанови ВАС України, а також виплачена індексація донарахованої суми в розмірі 7 961,15 грн. У виплаті компенсації втрати частини доходу відмовлено.

25 лютого 2025 року позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив останнього надати інформацію (довідку) про розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 . Станом на дату звернення із первісним позовом до суду, відповіді на зазначений лист на адресу позивача від відповідача не надходило. Проте, 15 березня 2025 року позивач отримав від відповідача, засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» довідку про доходи від 11.03.2025 року № 14.

Підставою для звернення позивача до суду із цим позовом стали дії відповідача в частині неповного розрахунку в день звільнення та відмова відповідача в частині виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням виплати заробітної плати протягом липня грудня 2009 року у загальному розмірі 2 619,10 грн, яка була виплачена лише 03 лютого 2025 року, а отже є такою, що порушує її права та потребують судового захисту.

Щодо стягнення суми середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні позивач зазначає наступне.

В день звільнення (17 січня 2025 року) позивачеві була виплачена сума в загальному розмірі 19 589,20 грн (основна заробітна плата - 96 год. = 15 210,78 грн; чергова відпустка = 1 039,33 грн; компенсація за відпустки = 9 525,15 грн; всього нараховано - 25 775,26 грн; до сплати за січень 2025 року - 19 589,20 грн), що в повні мірі відповідає сумі, зазначеній у Повідомленні про нараховані суми, належні працівникові при звільненні № 3 від 17.01.2025 року. Дана обставина визнається позивачем та відповідачем, а відтак, в силу приписів частини 1 статті 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Проте, через 16 днів після звільнення, а саме 03 лютого 2025 року Відповідач перерахував на картковий рахунок позивача суму у розмірі 10 069,52 грн.

Таким чином, починаючи з наступного дня після звільнення (з 18 січня 2025 року) працівнику (позивачу) починає нараховуватися середній заробіток і відбувається це аж до моменту повної виплати належних ОСОБА_1 коштів, тобто до 03 лютого 2025 року (день зарахування грошових коштів на банківський рахунок).

25 лютого 2025 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила надати інформацію (довідку) про середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 . Проте, станом на дату звернення до суду із цим позовом, від відповідача не надійшла довідка (інформація) про розмір середньоденної заробітної плати позивача.

Сума середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , відповідно до Довідки про доходи від 11.03.2025 р. № 14, складає: 1 636,12 гривень.

Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 січня 2025 року по 03 лютого 2025 року складає 10.

Відтак, сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні становить: 10 х 1 636,12 = 16 361 гривень 20 копійок.

Як зазначалося вище та не заперечується відповідачем, заробітна плата у розмірі 2 619,10 грн не виплачена позивачу з липня 2009 року, фактично виплачена 03 лютого 2025 року, а відтак, вказана недоплата є заборгованістю із заробітної плати, строк якої порушено відповідачем, тому позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відтак, на думку позивача, відповідач, виплативши 03 лютого 2025 року недоотриману позивачем, протягом липня - грудня 2009 року, заробітну плату у розмірі 2 108,37 грн (сума за вирахуванням податків та зборів/на руки) та нарахувавши при цьому індексацію з липня 2009 року по грудень 2024 року, визнав ту обставину, що заробітна плата виплачена несвоєчасно та із затримкою майже у 16 років, а саме із затримкою у 186 місяців (в силу приписів частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників).

Як вбачається з Акту, заборгованість утворилась протягом липня - грудня 2009 року та загалом становила суму 2 619,10 грн, проте виплачена була лише 03 лютого 2025 року (фактично виплачена сума у розмірі 2 108,37 грн після утримання податків і зборів), тому період для нарахування компенсації втрати частини заробітної плати становить з липня 2009 року по січень 2025 року (період невиплати заробітної плати по дату фактичної сплати 03.02.2025 року) та складає загальну суму у розмірі 33 053 грн 66 коп.

Таким чином, позивач вважає, що загальна сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 33 053 грн 66 коп. за період з липня 2009 року по грудень 2024 року включно.

Ухвалою судді від 20 березня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином. Ухвалою судді від 03 квітня 2025 року було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачу КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради відповідно до вимог ЦПК України, направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін від відповідача не надходило.

31 березня 2025 року від КП «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на адресу суду надійшов відзив на позов. Відповідач у відзиві зазначає, що позивачка ОСОБА_1 перебувала в трудових стосунках з КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР чотири рази, а саме:

1) з 04.11.2005 року по 30.05.2011 року;

2) з 19.09.2011 року по 30.09.2011 року;

3) з 03.10.2011 року по 30.04.2012 року;

4) з 04.07.2012 року по 17.01.2025 року.

Таким чином, відповідач вважає, що позивачка ОСОБА_1 в позові посилається на відомості, які не відповідають дійсності, тобто вводить суд в оману.

17 січня 2025 року позивачка ОСОБА_1 звільнилась за ст.36 п.1 ч.1 КЗпП України, згідно наказу від 16.01.2025 року №12/ос. Ці трудові стосунки у позивачки тривали з 04.07.2012 року, а не з 04.11.2005 року, як зазначає вона в позові.

Позивачці своєчасно, в день звільнення, 17.01.2025 року, були нараховані та виплачені всі суми, що належать їй від підприємства при звільненні за період роботи з 04.07.2012 року по 17.01.2025 року, про що вона була письмово повідомлена.

Крім того, 03.02.2025 року позивачці були перераховані відповідачем добровільно гроші в сумі 2619,10 грн, донараховані 03.02.2025 року згідно Акту КРУ від 02.09.2010 року № 06-04-15/2464 з урахуванням Постанови Вищого Адміністративного Суду України від 06.07.2017 року, та які не стосуються періоду роботи на підприємстві в період з 04.07.2012 року по 17.01.2025 року.

Також позивачці ОСОБА_1 була 03.02.2025 року нарахована та виплачена індексація донарахованої суми в розмірі 10630,27 грн.

Нарахування та виплата коштів, згідно Акту КРУ від 02.09.2010 року №06-04-15/2464 стосується трудових стосунків, які тривали між підприємством та позивачкою з 04.11.2005 року по 30.05.2011 року.

Таким чином, відповідач вважає, що 17.01.2025 року, в день звільнення, позивачці ОСОБА_1 були в повному обсязі виплачені всі належні працівнику суми. Тому, на думку відповідача, у позивачки відсутні підстави для застосування ст.117 КЗпП України та стягнення з відповідача її середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 17.01.2025 року по 03.02.2025 року в сумі 16361 грн.

Щодо вимоги позивачки про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, відповідач вважає, що в даному випадку має місце помилка при застосуванні коефіцієнтів співвідношення розмірі місячних окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців підприємств комунальної теплоенергетики до мінімальної тарифної ставки першого розряду робітника основної професії, що привело до заниження посадових окладів в строк з липня 2009 по грудень 2009 року. Заробітна плата за цей період виплачена своєчасно. Має місце разове донарахування зарплатні, згідно одного документу - Акту КРУ від 02.09.2010 року № 06-04-15/2464. Тому у випадку, коли роботодавець донараховує працівнику зарплату за минулі місяці, обов`язку нарахувати та виплачувати компенсацію не виникає.

Станом на 01 січня 2025 року, на 01.02.2025 року та раніше, у підприємства КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР відсутня кредиторська заборгованість з невиплаченої заробітної плати перед працівниками, в тому числі перед позивачкою ОСОБА_1 .

Нарахування доплати в розмірі 2619,1 грн та виплата коштів в сумі 2108,37 грн (після утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору) відповідачем було здійснено 03.02.2025 року. До 03.02.2025 року виконання припису КРУ, відповідно до Акту від 02.09.2010 року № 06-04-15/2464, не здійснювалось, ця доплата не нараховувалась, відповідно - утримання податків із неї не здійснювалося.

Таким чином, відповідач не визнає вимоги ОСОБА_1 та вважає їх безпідставними в частині стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної платні.

Також, відповідач зазначає, що припис КРУ, згідно акту 02.09.2010 року № 06-04-15/2464 в частині нарахування доплати до окладів, відповідачем не виконувався своєчасно через наступне. У 2010 році відповідач не погоджувався з приписом КРУ та оскаржував його в судовому порядку. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2011 року та ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 року позов КП «Жовтоводськтепломережа» було задоволено, а припис КРУ визнано протиправним.

Тобто, з вересня 2010 року по липень 2017 року у відповідача взагалі були відсутні правові підстави для виконання припису КРУ в частині нарахування доплат, передбачених Актом КРУ від 02.09.2010 року № 06-04-15/2464. Тільки в 2017 році, Постановою Вищого адміністративного суду України від 06.07.2017 року касаційну скаргу державної фінансової інспекції Дніпропетровській області було задоволено, а рішення судів першої та другої інстанції - скасовані.

З 2017 року позивачка ОСОБА_1 жодного разу не зверталась до відповідача з вимогами про виплату доплати, згідно Акту КРУ від 02.09.2010 року № 06-04-15/2464 та компенсації. Хоча була добре обізнана з цього питання, тому що з 19.09.2017 року працювала начальником планово-економічного відділу підприємства.

Припис КРУ був добровільно виконаний теперішнім директором КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР ОСОБА_4 . Відповідач 03.02.2025 року добровільно сплативши позивачці ОСОБА_1 суму доплати, визначену в Акті КРУ від 02.09.2010 року №06-04-15/2464 розмірі 2476,20 грн та індексацію в розмірі 7961,15 грн, поновив її майнові права в повному обсязі та компенсував її втрати в повному обсязі.

Відповідач просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

03 квітня 2025 року від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Позивач заперечує проти доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне.

Дійсно, 04 листопада 2005 року позивач була прийнята на роботу за безстроковим трудовим договором. 30 травня 2011 року звільнена за угодою сторін. В подальшому перебувала у трудових відносинах з відповідачем на підставі строкових трудових договорів, а з 04 липня 2012 року по дату звільнення 17 січня 2025 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем на підставі укладеного безстрокового трудового договору.

На думку позивача, твердження відповідача про те, що позивач вводить суд в оману в частині перебування з ним у трудових відносинах, спростовуються належними та допустимими доказами, а саме копією трудової книжки позивача. За наведених обставин позивач не спотворює та не викривлює обставини за фактом перебування у трудових відносинах з відповідачем у період з 04.11.2005 року по 17.01.2025 року.

Позивач вважає, що грошові кошти у розмірі 2 619 грн 10 коп., які виплачені відповідачем 03 лютого 2025 року, а не в день звільнення (17 січня 2025 року), як того вимагає ст.116 КЗпП України, мають статус недоотриманої заробітної плати протягом липня - грудня 2009 року. Отже, за таких обставин саме настають певні юридичні наслідки, які унормовані статтею 117 КЗпП України.

Отже, на думку позивача, в будь-якому випадку роботодавець зобов`язаний провести повний розрахунок з працівником під час його звільнення, виплатити належні працівникові всі суми при звільненні. І від зазначеного обов`язку роботодавець не звільнений в жодному випадку.

Також, позивач зазначає, що 03 лютого 2025 року відповідач перерахував на картковий рахунок позивача суму у розмірі 10 069 грн 52 коп., яка складається із суми недоотриманої заробітної плати за період липня - грудня 2009 у розмірі 2108,37 грн та суми виплаченої компенсації у розмірі 7 961,15 грн.

При цьому, відповідно до наданого відповідачем Розрахунку індексації заробітної плати ОСОБА_1 , розрахунок виконано починаючи з липня 2009 року по січень 2025 року без виключення тих періодів, в яких позивач не перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Сплата вказаних сум є остаточним розрахунком позивача з відповідачем, які перебували у трудових відносинах.

За наведених позивачем норм права та фактичних обставин справи, остання вважає, що доводи відповідача не грунтуються на таких нормах, а навпаки порушують їх. Відтак, вимога позивача про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на її думку, є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Обов`язок з нарахування недоотриманої протягом липня - грудня 2009 року заробітної плати виник у відповідача з 02 вересня 2010 року, а не з дати, яку останній обрав на власний розсуд, у даному випадку 03 лютого 2025 року.

Окрім такого, позивач звертає увагу суду, що відповідач визначає/вважає недоотриману заробітну плату протягом липня - грудня 2009 року доплатою. Однак, за змістом Акта КРУ та пункту 3 Вимоги сума у розмірі 2 619,10 грн визначена як недоотримана заробітна плата. За наведеного вбачається, що поняття доплата, у наведених вище нормах матеріального права не існує.

З викладеного слідує те, що право працівника (у даному випадку позивача) на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати не пов`язано з датою її нарахування, натомість прямо пов`язано з датою виникнення такої заборгованості та тривалістю періоду невиплати такої заробітної плати (яка в подальшому, при несвоєчасній виплаті, набуває статусу недоотриманої заробітної плати). Отже, саме з цієї дати (дати виникнення заборгованості, яка, в даному спорі, виникла у період з липня - грудня 2009 року) у працівника (позивача) виникає право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та триває до повної її виплати.

Підсумовуючи наведене вище у сукупності, позивач вважає доводи, які викладені у відзиві на позовну заяву, необгрунтованими та такими, що не грунтуються на нормах законодавства, які регулюють правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем.

Таким чином, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 02.04.2025 року) в повному обсязі.

15 квітня 2025 року від відповідача КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР на адресу суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву ОСОБА_1 від 02.04.2025 року. Відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважають, що компенсація не підлягає стягненню з причин, зазначених у відзиві від 28.03.2025 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІ. Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) перебувала у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради з 04.11.2005 року по 30.05.2011 року; з 19.09.2011 року по 30.09.2011 року; з 03.10.2011 року по 30.04.2012 року; з 04.07.2012 року по 17.01.2025 року (а.с.28-34, том №2).

17 січня 2025 року позивача звільнено за угодою сторін згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, про що видано наказ від 16.01.2025 року № 12/ос (а.с.25, том №2).

Разом із наказом про звільнення відповідач надав позивачеві повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні від 17 січня 2025 року, відповідно до якого їй були нараховані до виплати грошові кошти у загальному розмірі 19589,2 грн, які складаються з основної заробітної плати у розмірі 15210,78 грн, чергової відпустки у розмірі 1039,33 грн та компенсації за відпустки у розмірі 9525,15 грн (а.с.25 зворот, том №2).

Грошові кошти у розмірі 19589,2 грн перераховано відповідачем на картковий рахунок позивача 17 січня 2025 року в повному обсязі, що підтверджується Випискою по картці ОСОБА_1 за період з 17.01.2025 року по 18.01.2025 року (а.с.6 -7, том №2).

08 лютого 2025 року позивач звернулась із заявою до відповідача, якою просила останнього виплатити їй 274 917,46 грн компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати частини заробітної плати у розмірі 2 619,10 грн, яка була нарахована згідно п.3 Вимоги КРУ, а також просила надати детальний розрахунок (із зазначенням періоду нарахування та сум за кожним періодом/місяцем нарахування) індексації донарахованої заробітної плати у загальній сумі 10 069,52 грн згідно Акту КРУ від 02.09.2010 року (а.с.7 зворот, том №2).

Листом від 13.02.2025 року за вих. № 146/25 відповідач надав детальний розрахунок індексації донарахованої заробітної плати, зазначивши період нарахування індексації з липня 2009 року по січень 2025 року. У виплаті компенсації втрати частини доходу у розмірі 274 917,46 грн відмовлено (а.с.11 зворот 23, том №2).

З 05.07.2010 року по 03.08.2010 року Контрольно-ревізійним відділом в м.Дніпропетровську, на виконання п.2.1. Плану роботи Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області на III квартал 2010 року, проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності КП «Жовтоводськтепломережа» за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року за результатами якої 03.08.2010 року складено акт ревізії № 06-21/22 (а.с.234-256, том №1).

На підставі вищевказаного акту ревізії Контрольно-ревізійним управлінням в Дніпропетровській області була складена вимога №06-04-15/2464 від 02.09.2010 р. щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства.

Зокрема, ревізією встановлено не донарахування посадових окладів працівникам, які підлягали виплаті, внаслідок заниження коефіцієнтів співвідношення розмірів місячних окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців підприємств комунальної теплоенергетики до мінімальної тарифної ставки першого розряду робітника основної професії та не донарахування передбачених законодавством обов`язкових доплат за роботу у вечірній, нічний час та святкові дні внаслідок заниження посадових окладів на загальну суму 162 703,91 грн., чим порушено вимоги ст. 97 (абз.2) Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року №322-VІІІ, розділу «Нормування та оплата праці» (Додатку №6) Регіональної угоди між Управлінням житлово-комунального господарства Дніпропетровської обласної державної адміністрації, ОКП «Дніпротеплоенерго» і Обласною профспілкою працівників теплоенергетичного постачання на 2009-2013 роки та п.п. 1, 2 розділу 5 Колективного договору між роботодавцем і профспілковим комітетом підприємства на 2009 рік, прийнятим на загальних зборах трудового колективу 02 грудня 2009 року та порушення ст. 107 Кодексу законів про працю України.

Пунктом 3 вимоги Контрольно-ревізійного управлінням в Дніпропетровській області №06-04-15/2464 від 02.09.2010 року КП «Жовтоводськтепломережа» зобов`язано відшкодувати суму виявлених порушень в розмірі 162 703,91 грн. шляхом нарахування та виплати заробітної плати працівникам підприємства.

КП «Жовтоводськтепломережа», не погоджуючись з вимогою Контрольно-ревізійного управлінням в Дніпропетровській області №06-04-15/2464 від 02.09.2010 року, звернулося 13 січня 2011 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Контрольно-ревізійного відділу в м.Дніпропетровську про скасування п.3 Вимоги щодо усунення виявлених ревізією порушення законодавства від 02.09.2010 року №06-04-15/2464.

Суди першої та апеляційної інстанції позовні вимоги КП «Жовтоводськтепломережа» задовольнили в повному обсязі. Не погодившись із таким рішеннями, Державна фінансова інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 06 липня 2017 року касаційну скаргу задоволено, постанову Дніпровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2011 року та ухвалу Дніпровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року скасовано, у задоволенні позовних вимог КП «Жовтоводськтепломережа» відмовлено (а.с.34-36).

Стаття 43 Конституції України визначає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У відповідності із ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Стаття 116 Кодексу законів про працю України передбачає, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Актом ревізії встановлено наявність заборгованості по заробітній платі ОСОБА_6 в розмірі 2619,10 грн (а.с.1-5, том №2). Акт ревізії ніким не скасований, дії контрольно-ревізійного відділу не визнані в судовому порядку неправомірними. А тому не прийняти до уваги цей акт ревізії суд не може.

03 лютого 2025 року позивачеві ОСОБА_1 були виплачені 10069,52 грн, які складаються з донарахованої згідно Акту КРУ від 02.09.2010 року №06-04-15/2464 з урахуванням Постанови Вищого Адміністративного Суду України від 06.07.2017 року суми грошових коштів у розмірі 2108,37 грн та індексації донарахованої суми у розмірі 7961,15 грн (а.с.5 зворот 6, том №2).

ІІІ. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду на підставі досліджених доказів.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем з приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків ї виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427 та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159.

Підприємства, установи та організації всіх форм власності мають компенсувати громадянам втрату частини доходів у зв`язку з їх несвоєчасною виплатою. Компенсація провадиться відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159.

У рішенні Конституційного суду України від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Як вбачається з Додатку «Розрахунок недоотримання заробітної плати працівниками КП «Жовтоводськтепломережа» внаслідок заниження посадових окладів за період з 01.07.2009 року по 02.12.2009» до Акту, бухгалтер ОСОБА_6 в період з липня по грудень 2009 року недоотримала заробітну плату в розмірі 2 619,10 грн.

Відтак відповідач, виплативши 03 лютого 2025 року недоотриману позивачем, протягом липня грудня 2009 року, заробітну плату у розмірі 2108,37 грн (сума за вирахуванням податків та зборів/на руки) та нарахувавши при цьому індексацію з липня 2009 року по січень 2025 року у розмірі 7961,15 грн, визнав ту обставину, що заробітна плата виплачена несвоєчасно та із затримкою майже у 16 років (в силу приписів частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників).

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 94 КЗпП України та ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством: премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до статей 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Нормами ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічні положення має ч.1 ст. 115 КЗпП України.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (Закон №2050-ІІІ) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У ст.2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).

Статтею 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Аналізуючи положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Верховний Суд дійшов правового висновку, що порушенням прав особи на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати основного доходу є відмова за заявою позивача.

У постанові від 18.08.2023 року по справі № 460/4166/20 підтримана раніше викладена позиція Верховного Суду та зазначено, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону №2050-ІІІ та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому, тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Позивач 08.02.2025 року зверталась до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати їй компенсації втрати частини доходу, проте отримала відповідь про відмову у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходу (лист від 13.02.2025 № 146/25).

Таким чином, позивачем у даній справі дотримано положення Закону № 2050-ІІІ, проте відповідач протиправно відмовив у виплаті компенсації втрати частини доходу ОСОБА_1 .

Окрім такого, у листі від 13.02.2025 № 146/25, відповідач визнає, що 03 лютого 2025 року позивачу були перераховані грошові кошти у розмірі 2 108,37 грн, донараховані за Актом КРУ від 02.09.2010 року №06-04-15/2464, а також виплачена індексація донарахованої суми у розмірі 7 961,16 грн.

Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Як вбачається з Акту, заборгованість утворилась протягом липня грудня 2009 року та становила суму у розмірі 2 619,10 грн., проте виплачена була лише 03 лютого 2025 року (фактично виплачена сума у розмірі 2108,37 грн після утримання податків і зборів), тому період для нарахування компенсації втрати частини заробітної плати становить з липня 2009 року по січень 2025 року (період невиплати заробітної плати по дату фактичної сплати 03.02.2025 року) та складає загальну суму у розмірі 33 053,66 грн.

В будь-якому випадку роботодавець зобов`язаний провести повний розрахунок з працівником під час його звільнення, виплатити належні працівникові всі суми при звільненні. І від зазначеного обов`язку роботодавець не звільнений в жодному випадку.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 33 053,66 грн.

Відповідно ч.2 ст.233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону №3674-VI, не поширюється та застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.01.2025 року по 03.02.2025 року у розмірі 16361,2 грн.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 3 липня 2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

З матеріалів даної справи вбачається, що 03.02.2025 року позивачеві були виплачені грошові кошти, нараховані згідно Акту КРУ від 02.09.2010 року №06-04-15/2464.

Таким чином, позивачем доведено факт того, що мало місце порушення законодавства про працю та у нього виникло право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.01.2025 року (наступний день після звільнення) по 03.02.2025 року (день остаточного розрахунку).

Всього затримка виконання рішення суду та сплати усіх належних при звільненні сум склала 10 робочих днів.

Таким чином, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 10 днів, а саме за період з 18.01.2025 року по 03.02.2025 року.

Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Пунктом 8 даного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із наданої позивачем довідки №14 від 11.03.2025 року (а.с.39, том №2) вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1636,12 грн.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 16361,2 грн за період з 18.01.2025 року по 03.02.2025 року, що складає 10 робочих днів (1636,12 грн/день х 10 робочих днів = 16361,2 грн).

Таким чином, суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Доводи відповідача щодо повного розрахунку з позивачем та відсутності підстав для стягнення спірних сум, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються дослідженими у справі доказами та наведеними вище висновками.

ІV. Щодо строку звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як вбачається з виписки по рахунку позивача фактичний розрахунок з ОСОБА_1 відбувся 03.02.2025 року (а.с.6, том №2). Із позовною заявою про стягнення середнього заробітку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати ОСОБА_1 звернулась 11.03.2025 року, тобто в тримісячний строк, встановлений ст.233 КЗпП України, а саме з дня, коли КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР фактично розрахувалось з нею.

Таким чином, тримісячний строк звернення до суду із позовом позивачем не порушений.

V. Щодо судових витрат.

Згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення заробітної плати.

Крім того, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1211 грн 20 коп. за вимогу про стягнення середнього заробітку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 116,117 КЗпП, ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради (, юридична адреса: Дніпропетровська область, Кам`янський район, м.Жовті Води, вул.Березнева, 42) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 33 053 (тридцять три тисячі п`ятдесят три) гривні 66 копійок за період з 01 липня 2009 року по 31 грудня 2024 року включно.

Стягнути з Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради (, юридична адреса: Дніпропетровська область, Кам`янський район, м.Жовті Води, вул.Березнева, 42) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 січня 2025 року по 03 лютого 2025 року у розмірі 16361 (шістнадцять тисяч триста шістдесят одна) гривня 20 копійок.

Стягнути з Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради (, юридична адреса: Дніпропетровська область, Кам`янський район, м.Жовті Води, вул.Березнева, 42) на користь держави судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради (, юридична адреса: Дніпропетровська область, Кам`янський район, м.Жовті Води, вул.Березнева, 42) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Кімал ГУСЕЙНОВ