справа № 619/9617/24
провадження № 2/619/277/25
РІШЕННЯ

іменем України

12 червня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Калиновської Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Булах С.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дергачі матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до Дергачівської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просиввизнати за ОСОБА_2 право власності на 62/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно. Батько позивача, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був чоловіком ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач вказує, що вона є єдиною дитиною ОСОБА_4 , та єдиним спадкоємцем майна за законом. Крім майна, зазначеного у Свідоцтвом про право на спадщину за законом за життя мати ОСОБА_4 придбала на Біржі нерухомості та основних фондів «УКРАЇНА» за договором №Н8-1014 від 26 грудня 1998 року 62/100 частини житлового будинку із відповідною частиною надвірних побудов, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість 62/100 частин житлового будинку складала 26 000 гривень.Позивачка звернулася до державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Мезєвої О.А., з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 62/100 частки будинку, однак їй було відмовлено, оскільки не був наданий документ, посвідчений належним чином, що підтверджує право власності спадкодавця на 62/100 часток вищевказаного житлового будинку та рекомендовано звернутися до суду.

29 листопада 2024 року постановлено ухвалу про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального позовного провадження; витребувано від Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області, (Харківська область, Харківський район, місто Дергачі, вул. Європейська, буд. 63, інд.: 62303) копію спадкової справи №36/2018, що відкрита після смерті ОСОБА_4 , 1920 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05 грудня 2024 року з Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області надійшла копія спадкової справи 36/2018.

Ухвалою Дергачівського районного суду від 18 березня 2025 року підготовче судове засідання у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача, ОСОБА_1 просив суд задовольнити позовну заяву з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача, Дергачівської міської ради Харківського району Харківської області, Шенькарук С.М. надала суду письмову заяву, про розгляд справи без участі представника Дергачівської міської ради.

Третя особа, державний нотаріус Дергачівської держаної нотаріальної контори Харківської області Мазєва О.А. в призначене судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява, в якій просить суд слухати справу без участі представника та прийняти рішення на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, на підставі договору купівлі-продажу №Н8-1014, посвідченого Біржею нерухомості та основних фондів «Україна» 26.12.1998, ОСОБА_4 придбала на Біржі нерухомості та основних фондів «УКРАЇНА» 62/100 частини житлового будинку із відповідною частиною надвірних побудов, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За домовленістю сторін продаж здійснено за 26000 грн., інвентаризаційна оцінка 18978 грн.

ОСОБА_4 є матір`ю позивача, ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане Ровеньківським РАЦС, серія НОМЕР_1 , актовий запис №288 та свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 30.08.2014, актовий запис №60, серія НОМЕР_3 .

Батько позивачки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, що видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 07.06.2018, актовий запис №2729, серія НОМЕР_4 .

З наданої суду копії спадкової справи №36/2018 вбачається, що спадкодавцем є ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та станом на дату смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , є дочка померлої ОСОБА_2 , на підставі ст. 1261 ЦК України.

Постановою державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Мазєвої О.А. від 03.10.2024 №1656/02-31 ОСОБА_2 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не був наданий документ, посвідчений належним чином, що підтверджує право власності спадкодавця на 62/100 часток житлового будинкуза адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 22 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З пункту 9 змісту договору купівлі-продажу №Н8-1014 від 26.12.1998 вбачається, що даний договір відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.

Це свідчить про те, що при купівлі-продажу частини будинку ні покупець, ні продавець не знали про необхідність нотаріального посвідчення такого договору.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Цивільні відносини щодо купівлі-продажу нерухомого майна виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу будинку було укладено 26 грудня 1998 року, тому на момент переходу права власності до ОСОБА_4 правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР у редакції 1963 року.

Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦКУРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року передбачалось, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст.47 УРСР (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», яка втратила чинність 06.11.2009, роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є член біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Договір купівлі-продажу складено та зареєстровано 26 грудня 1998 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна».

Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. У такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно, в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

У Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи.

Водночас, зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку не визнавався недійсним, як оспорюваний у частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу».

Частиною 3 статті 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає в набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Зобов`язання за договором купівлі-продажу житлового будинку сторонами договору, були виконані.

Проте, у порушення вищевказаних вимог, оформлення обумовленого договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося.

Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Аналогічна норма прописана і у Цивільному кодексі України в редакції 2004 року, а саме згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем та покупцем ОСОБА_4 , тобто фактично право власності на 62/100 частки житлового будинку у неї виникло на не заборонених законом підставах.

Враховуючи те, що повне виконання договору купівлі - продажу відбулося, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що ОСОБА_4 за життя законно на праві приватної власності володіла 62/100 частинами будинку за адресою: АДРЕСА_1 та дає ОСОБА_2 право спадкувати вказане нерухоме майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зіст.1261ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як слідує зі змісту п. п. 5, 10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", за відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред`явити вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

В зв`язку з відмовою у реєстрації права власності на нерухоме майно в установленому законодавством порядку через вищевказані обставини, позивач позбавлена можливості захистити своє право власності в інший спосіб, за таких обставин, оскільки позивач зі свого боку вжив усіх необхідних та передбачених законом заходів для реалізації своїх прав, інші способи захисту виявились неможливими, вимоги позивачки про визнання права власності на частину будинку підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не заявляла вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 11 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 128, 223, 263, 265, 268, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Дергачівської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 62/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ,

відповідач: Дергачівська міська рада, адреса Харківська область, м. Дергачі, вул. Сумський шлях, буд. 79-Б, ,

Третя особа: ОСОБА_3 , державний нотаріус Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області., адреса Харківська область, Харківський район, місто Дергачі, вул. Європейська, буд. 63, .

Повний текст рішення виготовлено 12.06.2025.

Суддя Л. В. Калиновська