Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/501/25
Провадження № 2/499/390/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 червня 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Погорєлова І.В. за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в селищі Іванівка Березівського району Одеської області цивільну справу за позовною заявою позовну заяву ОСОБА_1 до Роздільнянського відділу Державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Проксима» про скасування арешту, накладеного на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, згідно якого просив суд скасувати арешт всього нерухомого майна, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що накладений постановою державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цепака Олександра Ярославовича про арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 , ВП №44148135 від 11.07.2014, реєстраційний номер обтяження 29895703 (спеціальний розділ) від 17.01.2019 року.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу належить наступне нерухоме майно: Земельна ділянка реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218,

кадастровий номер: :01:002:0289, площа (га):6.7431, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; адреса: Одеська обл., Іванівський р., с/рада. Баранівська. Нежитлова будівля, цех по ремонту та часткового виготовлення метало- пластикових вікон та дверей, реєстраційний номер майна: 75798, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 . Будинок, житловий, реєстраційний номер майна: 1069148; адреса нерухомого майна: АДРЕСА_2 . Будинок, дачний; реєстраційний номер майна: 14846676; адреса нерухомого майна: АДРЕСА_3 . Млин; Реєстраційний номер майна: 17993490; адреса нерухомого майна: АДРЕСА_4 . Квартира, Реєстраційний номер майна: 12270555; адреса нерухомого майна: АДРЕСА_5 .

При отриманні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивач дізнався, що все його майно накладено арешт.

Так, 17.01.2019 року постановою Роздільнянського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області №45096954 було накладено арешт на все нерухоме майно позивача.

На особисту заяву позивача листом Роздільнянського відділу Державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №21.22/11743 від 06.05.2025 повідомлено наступне: «На виконання виконавчого листа № 1522/7036/12 виданого 27.11.2013 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості у сумі 1612658.42 грн та 65 007.74 грн. Стягнення судових витрат у сумі 1073,00 грн. з ОСОБА_1 , , адреса: АДРЕСА_6 на користь Публічне Акціонерне товариство "МАРФІН БАНК" адреса: 65026, м. Одеса, Польский узвіз, 11, за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) 23.07.2014 було відкрито виконавче провадження. Виконавче провадження завершено на підставі п.2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», та передано до архіву. Відповідно до пункту 2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 №°1829/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Виконавче провадження знищено, у зв`язку з чим надати більш детальну інформацію на теперішній час унеможливлено».

Позивач зазначає, що жодних боргових зобов`язань перед ПАТ «МАРФІН БАНК» він не мав та не має. Це підтверджується, зокрема, тим що позивач не був ні стороною, ні взагалі учасником справи №1522/7036/12 за позовом ПАТ «МАРФІН БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В теперішній час відповідно до Ухвали Приморського районного суду по справі №1522/7036/12 від 19.08.2021 року новим кредитором до ОСОБА_4 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима».

Позивач вважає, що арешт на все його майно було накладено неправомірно, оскільки він не був учасником/стороною справи №1522/7036/12, що підтверджується судовими рішеннями у вказаній справі. Таким чином будь-який виконавчий документ, в якому було б визначено позивача як боржника за результатами розгляду справи №1522/7036/12 не могло бути видано.

В той же час Роздільнянський відділ Державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повідомляє, що на виконання виконавчого листа № 1522/7036/12 виданого 27.11.2013 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості у сумі 1612658.42 грн та 65 007.74 грн. Стягнення судових витрат у сумі 1073,00 грн. з ОСОБА_1 , , адреса: АДРЕСА_6 на користь Публічне Акціонерне товариство "МАРФІН БАНК" адреса: 65026, м. Одеса, Польский узвіз, 11, за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) 23.07.2014 було відкрито виконавче провадження.

Позивач вважає, що вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки виконавчий лист №1522/7036/12 виданого 27.11.2013 Приморським районним судом м. Одеси не міг містити інформацію про ОСОБА_1 . Вказаний виконавчий лист міг бути виданий щодо боржника - ОСОБА_4 , який відповідно має інший РНОКПП. Помилка при накладенні арешту виникла ймовірно через співпадіння прізвища та по батькові, однак без належної ідентифікації боржника.

Позивач вважає, що накладення арешту на його майно є неправомірним через відсутність його зобов`язань та помилкову ідентифікацію особи боржника.

Представник позивача у судовому засідання на задоволенні позову наполягав, з підстав, вказаних ньому.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами.

Представник третьої особи що не заявляє самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань не надав, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з такого.

Відповідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ін, в розділі актуальна інформація про державна реєстрацію обтяжень, на все нерухоме майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 було накладено арешт на підставі постанови серії та номер 44148135 від 17.01.2019 року, видавник Роздільнянський МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області.

Відповідно до витягу з АСВП, вбачається що на виконанні в Роздільнянському МВДВС ГТУЮ в Одеській області перебувало виконавче провадження, де боржником вказаний ОСОБА_1 , стан виконавчого провадження: завершено, стягувач ПАТ «МАРФІН БАНК».

Відповідно до відповіді з Роздільнянського ВДВС у Роздільнянському районі Одеської області, вбачається, на виконання виконавчого листа №1522/7036/12 виданого 27.11.2013 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості у сумі 1612658.42 грн та 65 007.74 грн. Стягнення судових витрат у сумі 1073,00 грн. з ОСОБА_1 , , адреса: АДРЕСА_6 на користь Публічне Акціонерне товариство "МАРФІН БАНК" адреса: 65026, м. Одеса, Польский узвіз, 11, за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) 23.07.2014 було відкрито виконавче провадження. Виконавче провадження завершено на підставі п.2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», та передано до архіву. Наразі виконавче провадження знищено, більш детальну інформацію надати неможливо.

Відповідно до відповіді з ПАТ «МТБ БАНК», який є правонаступником ПАТ «МАРФІН БАНК», останні вказали, що ПАТ «МТБ БАНК» як правонаступник ПАТ «МАРФІН БАНК» немає жодних претензій до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 щодо стягнення з нього будь-якої заборгованості та не був ініціатором щодо подачі до ОСОБА_1 позовів до суду та направлення заяв щодо накладення арешту на його особисте майно, так як ОСОБА_1 не є боржником банку, не отримував кредитів та не укладав з банком договорів.

Також, судом було встановлено, що на розгляді в Приморському районному суду м. Одеси перебувала цивільна справа №1522/7036/12 за позовом ПАТ «МАРФІН БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2018 року, постановленої за результатами розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №1522/7036/12, було ухвалено відновити втрачене судове провадження встановити, що під час розгляду Приморським районним судом м. Одеси справи №1522/7036/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 24 квітня 2013 року ухвалено рішення наступного змісту: та далі по тексту, однак зі змісту вказаної ухвали не вбачається, що стороною по справі був, чи міг бути позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2021 року в даній справі було замінено первісного стягувача у справі №1522/7036/12 на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОКСИМА».

Згідно зі ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (частина 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.1, 2 ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що в разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

За змістом поданої позовної заяви вбачається, що між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно.

П.7 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, що відповідає фактичним обставинам.

Окрім цього, суд вказує, що наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону «Про виконавче провадження» №606-XIV.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Тобто, жодних правових підстав для продовження існування такого арешту судом не встановлено.

Згідно статті 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

ЄСПЛ указав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Отже матеріалами справи підтверджено, що позивач по справі не є боржником у вищевказаному виконавчому провадженні, яке наразі є завершеним, тому враховуючи вищенаведене, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту.

Застосовуючи норми процесуального права, суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На виконання вимог ст.141 ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_7 ) до Роздільнянського відділу Державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Європейська 75а, м. Роздільна Одеської області, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Проксима» (вул. Саксаганського 120, офіс 17, м. Київ, ) про скасування арешту, накладеного на нерухоме майно задовольнити.

Скасувати арешт всього нерухомого майна, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що накладений постановою державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цепака Олександра Ярославовича про арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 , ВП №44148135 від 11.07.2014, реєстраційний номер обтяження 29895703 (спеціальний розділ) від 17.01.2019 року.

Стягнути з Роздільнянського відділу Державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Якщо апеляційну скаргу не було подано, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяІгор ПОГОРЄЛОВ