У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Войтенко Т. В. ,

при секретарі - Вигівська В. В., розглянувши у судовому засіданні заяву адвоката Сенченко Альони Сергіївни в інтересах Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» про ухвалення додаткового рішення у справі №758/16611/24

та заяву адвоката Григоренка Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №758/16611/24

за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» про зобов`язання надати відповідь на письмове звернення, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Подільського районного суду міста Києва перебувала справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» про зобов`язання надати відповідь на письмове звернення.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 23 травня 2025р. провадження у даній справі було закрите на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Підставою для закриття провадження у справі стало те, що судом було встановлено, що 23 листопада 2021 року ОСОБА_1 направив засобами поштового зв`язку на адресу відповідача Заяву, однак відповідь на свою Заяву не отримав, що стало підставою для звернення до суду з позовом про зобов`язання відповідача надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 22 листопада 2021р..

Надаючи Відзив на позовну заяву, відповідач заперечував факт отримання заяви ОСОБА_1 від 22 листопада 2021р., чим виправдовував ненадання відповіді. Втім зазначив, що отримавши копію Заяви як додаток до позову, відповідач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» надало відповідь на звернення. Так, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 на його адресу проживання була направлена відповідь листом від 2 січня 2025р., копія якого долучена до матеріалів справи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив, що отримав відповідь на своє звернення, що стало підставою для висновку суду про те, що станом на 23 травня 2025р., коли суд повинен був розглядати справу по суті, предмет спору вже був відсутній.

Відтак, до суду позивач звернувся задля того, щоб відповідач надав відповідь на його звернення; станом на 23 травня 2025 року відповідь на звернення позивача була надана, тобто предмет спору став бути відсутнім.

При цьому, відповідач не подавав заяву про визнання позову, позивач не подавав заяву про відмову від позову. Ухвалення ухвали про закриття провадження у справі стало результатом з`ясування судом тієї обставини, що предмет спору відсутній.

27 травня 2025р. через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Сенченко Альони Сергіївни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених відповідачем судових витрат, а саме витрат на професійну правничий допомогу у розмірі 6000 грн. Як на підставу для заявлення таких вимог представник відповідача посилалася на частину 5 та 6 статті 142 ЦПК України.

28 травня 2025р. через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Григоренка Андрія Олександровича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених позивачем судових витрат, а саме витрат на професійну правничий допомогу у розмірі 13 000 грн. Як на підставу для заявлення таких вимог представник позивача посилався на статті 141, 142 ЦПК України.

Також представник позивача 2 червня 2025 р. подав Заперечення на заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, в якій звертав увагу суду на те, що відповідно до частини 5 статті 142 ЦПК України, стягнення компенсації витрат, понесених відповідачем, може бути не інакше, як у випадку необґрунтованих дій позивача. Оскільки ОСОБА_1 звертався до суду з вимогою про зобов`язання надати відповідь на його звернення, та така відповідь була надана вже під час розгляду справи судом, то необґрунтованих дій позивача не було, що виключає можливість стягнення з позивача витрат на правову допомогу на користь відповідача.

У судове засідання 12.06.2025 сторони та їх представники не з`явилися, що відповідно до статті 270 ЦПК України не є перешкодою для розгляду судом заяв про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що в ухваленні додаткового рішення за заявами представників сторін слід відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до ч. ч.1-4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст.270 ЦПК України, за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення суд може ухвалити додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення. Вказані рішення можуть бути оскаржені.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст.220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав, суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст. 270 ЦПК України).

Стаття 141 ЦПК України визначає загальні правила розподілу судових витрат, зокрема, правила розподілу судових витрат за результатами розгляду судової справи по суті та ухвалення рішення. Так, відповідно до ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Правила розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду встановлюються статтею 142 ЦПК України.

Так, відповіднго до ч. 1 цієї статті: У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 3 цієї статті: У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до ч.5 цієї статті: У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У конкретній справі представник відповідача ОСББ "Данченка 30" подала заяву про ухвалення додаткового рішення, яким просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу на підставі частини 5 статті 142 ЦПК України.

Компенсація здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи на підставі частини 5 статті 142 ЦПК України, можлива вивключно у тому випадку, якщо такі витрати були понесені внаслідок необґрунтованих дій позивача. У конкретній справі подача ОСОБА_1 позовної заяви не може вважатися необґрунтованими діями позивача. Саме по собі вирішення спору між сторонами під час судового провадження у справі не свідчить про те, що звертаючись до суду, позивач діяв з надуманих підстав та подача позову була його необґрунтованими діями. Відтак, підстав для компенсації витрат відповідача за рахунок позивача на підставі частини 5 статті 142 ЦПК України не вбачається.

Що стосується заяви представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача, то така подана без конкретизації конкретної частини статті 141, 142 ЦПК України, на підставі якої заявляються такі вимоги.

Вимоги статті 141 ЦПК України у конкретному випадку не застосовні, адже справа не розглядалася по суті.

Вимоги частини 1 статті 142 ЦПК України не застосовні, адже позивач не відмовлявся від позову до початку розгляду справи по суті.

Вимоги частини 3 статті 142 ЦПК України у конкретній справі щодо заяви ОСОБА_1 не застосовні, адже позивачем не подавалася заява про відмову від позову з тих підстав, що вимоги позивача були задоволені відповідачем після пред`явлення позову.

У конкретній справі позивач не подавав заяву про відмову від позову, у зв`язку з відсутністю спору. Навпаки, позивач наполягав на судовому розгляді, а суд під час розгляду справи по суті встановив відсутність спору самостійно та своєю ухвалою закрив провадження у справі, констатуючи, що предмет спору вже відсутній.

Таким чином, відсутні підстави для ухвалення додаткового судового рішення з цієї підстави.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити представникам позивача та відповідача в задоволенні їх заяв про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі, оскільки заяви не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 258, 260, 261, 270, 353, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви адвоката Сенченко Альони Сергіївни в інтересах Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» про ухвалення додаткового рішення у справі та заяви адвоката Григоренка Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №758/16611/24 за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» про зобов`язання надати відповідь на письмове звернення - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. В. Войтенко