РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/6570/24

Провадження №: 2/755/2855/25

"10" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Гончарука В.П.,

за участю секретарів: Гриценко О.І., Печуркіної Я.А.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Усачук О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАР ІНВЕСТ УКРАЇНА» про визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кар Інвест Україна» та відповідно до позовних вимог просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу №239/21 від 3 жовтня 2021 року , укладений між позивачем та відповідачем.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що між сторонами було укладено договір фінансового лізингу №239/21 від 3 жовтня 2021 року на придбання автомобіля «Chevrolet Bolt EV» 2017 року.

Вартість автомобіля була заявлена 23000 долаара США та позивачем було сплачено авансовий внесок в розмірі 30% від вартості автомобіля , приблизно 7 000 доларів США .

За умов вказаного договору після здійснення авансового внеску позивач отримав в корситування вказаний вище автомобіль з правом його викупу.

Позивач був зобов`язаний протягом року здійснити 7 платежів для погашення предмету лізингу та протягом року щомісячно сплачувати лізингові внески , які складали по 900 доларів США.

З квітня 2022 року позивач не дотримувався графіку погашення лізингових платежів, в зв`язку з чим нараховувалися відсотки у розмірі 36671, 82 грн.

Станом на квітень місяць 2022 року загальна вартість виплат по платежам становила близько 6000 доларів США.

В кінці червня 2022 року до позивача з`явилися представники ТОВ «Кар Інвест Україна» які вилучили вказаний вище автомобіль «Chevrolet Bolt EV» 2017 року та з даного часу позивач не мав змоги користуватися вказаним вище транспортним засобом.

В грудні 2022 року позивачем було отримано повідомлення, що спірний автомобіль «Chevrolet Bolt EV» 2017 року, який був предметом лізингу був повторно проданий третій особі відповідачем в порушення умов договору лізингу від 3.10.2021 року.

З врахуванням вище викладеного позивач вважає, що відповідачем порушено Закон України «Про фінансовий лізинг» ст. 799 ЦК України, а також ст. 220 ЦК України, а саме те, що оспорюваний договір не було посвідчено нотаріально , в зв`язку з чим вказаний договір є нікчемним.

Свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на вимоги ст. 203, 216, 223 ЦК України.

17 квітня 2024 року по даній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

26 червня 2024 р. в рамках даної справи було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволені позову в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні категорично заперечував щодо задоволення позову, обґрунтовуючи свою позицію тим, що в рамках розгляду даної справи відсутній предмет позову, а саме між позивачем та відповідачем саме 3 жовтня 2021 року не було укладено договору лізингу №239/21, надавши до суду в спростування тверджень позивача копію договору фінансового лізингу №239/21 від 7 жовтня 2021 року , який було укладено між позивачем та відповідачем.

Вказуючи на те, що позивачем пропущено процесуальний строки щодо зміни предмету позову.

Суд заслухавши думку учасників судового розгляду , дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що відповідно до вимог ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як убачається з матеріалів справи, що позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, але під час підготовчого судового засідання не заявляв клопотань щодо витребування доказів в обгрунтування своїх вимог.

Частинами 1- 4 статті 12 ЦПК України також визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Також статтею 809-1 ЦК України передбачено, що У разі визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути лізингодавцю предмет договору лізингу у стані, в якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. При цьому лізингові платежі, сплачені на момент визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного, поверненню не підлягають.

Суд, визнаючи договір лізингу недійсним або встановлюючи його нікчемність, за заявою лізингодавця накладає арешт на предмет такого договору.

Якщо лізингоодержувач користувався або продовжує користуватися предметом договору лізингу до та/або після дати визнання договору лізингу недійсним, лізингоодержувач зобов`язаний відшкодувати лізингодавцю суми лізингових платежів за весь відповідний період користування.

Згідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 2 статті 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Також статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як убачається з матеріалів справи позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу «239/21 від 3 жовтня 2021 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Кар Інвест Україна», але як було встановлено, що між позивачем та відповідачем 3 жовтня 2021 року будь - яких договорів укладено не було.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів.

Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень представника позивача, позивача, представника відповідача суд прийшов висновку про відмову в задоволені позову.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 203,204,215, 216, 220,799, 806, 809-1 ЦК України, ст.ст. 7-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273,280-282, 354, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАР ІНВЕСТ УКРАЇНА» про визнання договору фінансового лізингу від 3.10.2021 р. недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2025 р..

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

Відповідач - ТОВ «КАР ІНВЕСТ УКРАЇНА», м.Київ, вул. П.Усенко, 8.

Суддя: