ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року

м. Харків

справа № 624/480/24

провадження № 22-ц/818/1509/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - приватне підприємство «Андріївка»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 06 грудня 2024 року в складі судді Куст Н.М., -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання незаконним та скасування наказу № 30 § 2 від 29 квітня 2024 року про його звільнення з посади ветеринарного лікаря, поновлення на роботі та стягнення з відповідач середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 квітня 2024 року по дату винесення судового рішення та моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ПП «Андріївка» на посаду ветеринарного лікаря з 14 серпня 2018 року. За усною домовленістю між позивачем та відповідачем, відповідач був зобов`язаний здійснювати щоденну доставку позивача із місця проживання до місця роботи та в зворотньому напрямку, оскільки власного автотранспорту позивач не має, а муніципального автобусного сполучення в населеному пункті немає, відстань між місцем проживання позивача та місцем роботи становить близько 30 км. З 14 серпня 2018 року по 04 квітня 2024 року відповідачем виконувались умови усного зобов`язання щодо доставки позивача до місця роботи та назад до місця проживання. Проте 04 квітня 2024 року між позивачем та відповідачем стався конфлікт, під час якого відповідач погрожував звільнити позивача з посади ветеринарного лікаря. В той же день, позивач повернувся додому, однак на наступний день транспорт, який повинен був доставити його до місця роботи, не прибув. 05 квітня 2024 року позивач попередив керівника ПП «Андріївка» ОСОБА_3 про його відсутність на робочому місці у зв`язку з неможливістю доставки до ПП «Андріївка». Також, в цей же день, позивач зателефонував та повідомив бухгалтера ПП «Андріївка» про відсутність його на робочому місці у зв`язку з відсутністю автотранспорту, що здійснює його доставку до місця роботи. 05,06,08,09,10,11,14,15,19,22,27 квітня 2024 року позивач направляв позивачу письмові звернення з метою забезпечення його автотранспортом для доставки на робоче місце та просив забезпечити його автомобілем для доставки на робоче місце у відповідності до умов трудового договору. Таким чином, позивач з об`єктивних причин, а саме через відсутність автотранспортного сполучення між місцем його проживання та місцем роботи, яке розташоване за місцем реєстрації відповідача, був позбавлений можливості прибути на своє робоче місце у робочий час. Вважає, що вказана причина є обставиною, що виключає вину працівника та відповідно наказ № 30 § 2 від 29 квітня 2024 року є незаконним. Однак відповідачем зазначене враховано не було та зроблено не обґрунтований висновок про його відсутність на робочому місті без поважних причин. Таким чином у відповідача були відсутні правові підстави для застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення, а відтак, права позивача на працю підлягають захисту, а спірний наказ визнанню незаконним, а позивач поновленню на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розрахунковим періодом є останні два місяці, які передували звільнення позивача з посади, а саме: лютий та березень. Відповідно до Закону № 2136-IX "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", враховуючи офіційні вихідні дні у лютому 2024 було 21 робочий день, у березні 2024 - 22 робочих дні. Згідно із відповіддю на адвокатський запит від 17 травня 2024 року до Головного управління ДПС в Харківській області щодо надання відомостей нарахованої та виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 у лютому та березні виплачено 11 000 грн відповідно. Отже, 11 000,00 грн. + 11 000,00 грн. = 22 000,00 грн. (ЗП за лютий та березень) / 42 робочих дні = 523,80 грн. (середньоденна заробітна плата). З огляду на те, що наказ про звільнення є незаконним, підлягають задоволенню й вимоги про поновлення позивача на займаній посаді ветеринарного лікаря та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 05 квітня 2024 року до дня ухвалення судового рішення у справі, виходячи з розміру середньоденного заробітку позивача у розмірі 523,80 грн.

З 24 лютого 2022 року по країні встановлено режим воєнного стану. На даний час позивач проживає на території Харківської області, яка постійно зазнає обстрілів з боку РФ. У зв`язку з тривалістю бойових дій, кількість робочих місць по країні значно скоротилась. Позивач був єдиною працевлаштованою особою в родині та забезпечував своїх батьків. Однак, після незаконного звільнення та як наслідок, втрати джерела фінансового прибутку, він позбавлений такої можливості. Окрім цього, він навіть не має можливості забезпечувати себе та свої базові потреби, що суттєво впливає на його фізичний та емоційний стан. Вважає, що орієнтовний розмір завданої позивачу моральної шкоди становить не менше 20000 грн.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 06 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач не надав належних доказів на підтвердження позовних вимог. Відповідач звільнив позивача законно та обґрунтовано на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП у зв`язку з прогулом, а саме відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин, а тому позовна вимога позивача про стягнення з ПП «Андріївка» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 квітня 2024 року по дату винесення судового рішення та відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного підприємства «Андріївка» витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Вважає, що ОСОБА_1 мав поважні причини та відсутність на робочому місці відбулось не з його вини, а відбулось від незалежних від його волі обставин. Докази своєчасного попередження відповідача про неможливість явки на роботу долучені до матеріалів справи, проте суд зазначеним доказам належної оцінки не надав та дійшов помилкового висновку про порушення позивачем трудової дисципліни.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Андріївка» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на те, що суд повно та всебічно встановив обставини у справі та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги викладених судом висновків не спростовують.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника та представника ПП «Андріївка», дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийнято на роботу в ПП «Андріївка» на посаду ветеринарного лікаря з 14 серпня 202018 року (том, 1, а.с.98, зворотня сторінка). Наведене підтверджується записами в трудовій книжці 14 серпня 2018 року (том. 1, а.с.20).

Згідно наказу № 30 § 2 від 29 квітня 2024 року ОСОБА_1 звільнено з ПП «Андріївка» у випадку прогулу, про що також зроблений запис у трудовій книжці (том. 1 а.с.20), підстава: доповідні про відсутність на робочому місці без поважних причин від 05,07,08 квітня 2024 року (том. 1 а.с.99,100,101).

В книзі наказів ПП «Андріївка» Кегичівського району Харківської області зроблено запис про це 01 травня 2024 року (том. 1 а.с.108, зворотня сторінка).

Витяг з наказу про звільнення та трудову книжку позивач отримав 15 червня 2024 року, про що свідчить поштове відправлення (том. 1 а.с.107, зворотня сторінка).

Згідно пояснень ОСОБА_1 , наданих у судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанції, він не виходив на роботу, у зв`язку з тим, що автотранспорт ПП «Андріївка», що за домовленістю між ним та підприємством доставляв його з дому до місця роботи та в зворотному напрямку за ним не приїздив. Про неможливість прибуття на робоче місце позивач повідомляв відповідача своєчасно та належним чином. Зазначену поведінку з боку роботодавця пояснив конфліктом, що стався між ним та директором підприємства.

ОСОБА_1 письмово звертався до директора ПП «Андріївка» з повідомленням про неможливість прибути на робоче місце у зв`язку із відсутністю власного автомобілю та відсутністю громадського транспорту та проханням забезпечити його автомобілем для доставки на робоче місце у відповідності до умов договору, про що надані листи від 05,06,07,08,09,10,11,12,13,14,19,22,27 травня 2024 року (том.1, а.с.237-267).

Відповідно до доповідних записок головного зоотехніка ПП «Андріївка» ОСОБА_4 від 05, 07,08 квітня 2024 року директору ПП «Андріївка» ОСОБА_1 відсутній на робочому місці більше трьох годин (том. 1 а.с.100, зворотня сторінка, 101).

Під час розгляду справи встановлено, що не оспорюється сторонами, що ОСОБА_5 був відсутній на робочому у період з 5 по 29 квітня 2024 року.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення догана або звільнення.

Згідно із статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт 2 частини першої статті 147 КЗпП України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) вказано, що "прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц)".

Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року у справі № 536/1755/20 (провадження № 61-21194св21): "визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника".

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу.

У статтях 12, 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно даних трудової книжки з 14 серпня 2018 року ОСОБА_1 , наказу ПП « Андріївка» № 54 §1 від 13.08.2018 позивач працював на посаді ветеринарного лікаря в ПП « Андріївка» ( т. 1 а.с., т.2 а.с. 98 зворот).

Даними витягу з реєстру територіальної громади від 16.05.2024 підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: Харківська область, Красноградський район, село Олександрівське ( т.1 а.с. 11).

Юридична адреса ПП « Андріївка»: Харківська область Кегичівський район с. Андріївка. 64031

Згідно пояснень позивача, що підтверджується відкритими даними Google Maps та не заперечується відповідачем, робоче місце ОСОБА_1 розташоване на фермі, що знаходилась на відстані близько 30 км від місця його проживання, тому позивач погодився працювати у відповідача за умови, що останній забезпечить його доставку на робоче місце і повернення додому на службовому автомобілі.

Сторонами у справі не заперечується, що з 5 по 29 квітня 2024 року позивач був відсутній на роботі, що стало підставою для його звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Разом з тим матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 починаючи з 8:00 ранку 05 квітня 2024 року ( через соц. Мережу Фейсбук) та майже кожного дня протягом своєї відсутності на роботі надавав письмові пояснення керівнику ПП «Андріївка» про причини такої відсутності , а саме письмово повідомляв, що за ним не приїжджає машина, яка за домовленістю з адміністрацією підприємства надавалась йому на початку та в кінці робочого дня, що у нього відсутня можливість самостійно дістатися на роботу через значну відстань до робочого місця та відсутність у нього особистого транспорту. Просив директора забезпечити його автомобілем (т. 1 а.с. 13 зврот, т. 2 а.с. 1 24).

Жодні дані про розгляд зазначених звернень та надання на них відповіді з боку керівництва ПП « Андріївка» суду не надані.

Наказом ПП « Андріївка» № 30 §2 від 29.04.2024 ОСОБА_1 звільнено за прогул. Зазначена підстава: доповідні про відсутність на робочому місті від 05.04.2024, 07.04.2024 та 08.04.2024.

Посилання на пояснення ОСОБА_1 або його відмову у наданні пояснень у зазначеному наказі відсутні ( т. 2 а.с. 99).

Згідно відповіді Кегичівської селищної ради Харківської області від 03.05.2024 № 2339/10/188 з грудня 2023 муніципальне сполучення на території Слобожанського старостинського округу відсутнє( т.1 а.с. 13).

Згідно даних довідки РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях від 04.06.2024 транспортні засоби за ОСОБА_1 не зареєстровані ( т. 1 а.с. 155).

Таким чином наданими судом доказами підтверджено, що у ОСОБА_1 існували об`єктивні та незалежні від його волі обставини неможливості дістатися на робоче місце, що повністю виключають вину працівника у порушенні трудової дисципліни у вигляді прогулу.

Проте суд зазначеним обставинам належної оцінки не надав та дійшов помилкового висновку що зазначені ОСОБА_1 причини своєї відсутності на роботі не є поважними.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та робота, яку він виконував до моменту його звільнення на займаній посаді.

Оскільки позивача було звільнено в порушення вимог чинного законодавства, він підлягає поновленню на роботі на посаді ветеринарного лікаря в ПП « Андріївка».

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (надалі Порядок).

Згідно з пунктами 5, 8 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи те, що спірний наказ про звільнення підлягає скасуванню, позивач - поновленню на роботі, суд визнає наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно відповіді Головного управління ДПС в Харківській області щодо надання відомостей нарахованої та виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 у лютому та березні виплачено 11 000 грн відповідно. Отже, 11 000,00 грн. + 11 000,00 грн. = 22 000,00 грн. (ЗП за лютий та березень) / 42 робочих дні = 523,80 грн. (середньоденна заробітна плата).

Оскільки ОСОБА_1 звільнено 05.05.2024, то 523,80 грн х 401 день дорівнює 210043,80 грн.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Внаслідок незаконного звільнення позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданнях та хвилюваннях які він зазнав внаслідок порушення його права на працю, втраті стабільного доходу, що відобразилося на його моральному стані та призвело до втрати усталених соціальних зв`язків.

Разом з цим, виходячи з характеру та глибини страждань позивача, керуючись принципами розумності та справедливості, судова колегія вважає заявлений позивачем розмір шкоди 20000 грн необґрунтованим та вбачає підстави для часткового задоволення позову про стягнення з позивача на користь позивача 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Саме такий розмір моральної шкоди є не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не призведе до її безпідставного збагачення.

Згідно з п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст. 235 КЗпП України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення за один місяць середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Питання про перерозподіл судових витрат вирішується відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Судові витрати підлягають розподілу пропорційно до їх задоволення, тому з Приватного підприємства «Андріївка» па користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за позовну заяву в сумі 1211 грн 20 коп та за подання апеляційної скарги 1453 грн 44 коп.

Керуючись ст.367, ст.374, ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Шматько Тетяни Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 06 грудня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 30 § 2 від 29.04.2024 року про звільнення ОСОБА_1 з посади ветеринарного лікаря Приватного підприємства «Андріївка).

Поновити ОСОБА_1 на посаді ветеринарного лікаря в Приватному підприємстві «Андріївка».

Стягнути з Приватного підприємства «Андріївка» (ЄРДПОУ 32081117) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.04.2024 року в сумі 210043 (двісті десять тисяч сорок три) грн 80 коп.

Стягнути з Приватного підприємства «Андріївка» па користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) 00 грн.

Стягнути з Приватного підприємства «Андріївка» па користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за позовну заяву в сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп та за подання апеляційної скарги 1453(одна тисяча чотириста п`ятдесят три) грн 44 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови 13 червня 2025 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук