К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року місто Київ

справа № 367/771/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/5724/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Вовка С.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних,

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» звернулось до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних, в якому просило суд стягнути солідарно з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2011 року у справі № 2-2052/11 у розмірі 4 036,55 доларів США.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що 11 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 31-9Т9/09-2006И, відповідно до умов якого банк надав кредит у розмірі 20 000,00 доларів США зі строком до 11 жовтня 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 11 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладено договори поруки, згідно з якими відповідачі поручаються перед банком за виконання ОСОБА_3 зобов`язання за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2011 року стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 27 148,60 доларів США.

24 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Гефест» набуває право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів.

Вказував, що судове рішення про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості не виконане, а тому відповідно до ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, що становить 4 036,55 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» три проценти річних у розмірі 897,02 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» судовий збір по 224,27 грн. з кожного.

В задоволенні інших позовних вимог, відмовлено.

У поданих апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просять рішення суду першої в частині солідарного стягнення з них 3% річних скасувати та ухвалити в цій частинах нове судове рішення про відмову в задоволенні позову до них.

Вимоги апеляційних скарг обгрунтовані тим, що позивачем не надано до суду першої інстанції доказів на підтвердження тих обставин, яке відношення ПАТ «Дельта Банк» має до споживчого кредиту № 31-9Т9/09-2006И від 11 жовтня 2006 року, а також чи має взагалі право вимоги ПАТ «Дельта Банк» до них, оскільки відповідно до рішення суду про стягнення заборгованості, на яке посилається позивач, позов подано було ПАТ «УкрСиббанк».

Будь-яких доказів переходу права вимоги від первісного кредитора - ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» матеріали справи не містять.

Заначає, що матеріали справи не містять також ухвали про заміну сторони виконавчого провадження, де суд змінив правонаступника у виконавчому провадженні або за виконавчими листами № 2-2052/11, які видані на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва у сраві № 2-2052/11 від 10.06.2011 з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» та на ТОВ «Фінансова команія «Гефест».

Таким чином, позивачем не доведено наявності у нього права вимоги за заявленими вимогами до них.

Окрім того, після набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2011 ухваленим у справі № 2-2052/11, виконавчі листи взагалі не були пред`явлені до виконання, строк на їх пред`явлення пропущений, а виконавчі провадження та відомості в реєстрі боржників щодо них відсутні.

Посилаються на те, що Верховний Суд в постанові від 23 листопада 2022 року по справі № 285/3536/20 дійшов висновку, що приватне право не може допускати ситуацію, за якою кредитор пред`являє тільки позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат, без стягнення задавненої вимоги, на яку вони нараховуються.

З огляду на зазначене, вважають, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині заявлених до них вимог.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Романцова Т.В. підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» адвокат Остащенко О.М. в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належно. Клопотала про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте встановити з нею зв`язок не вдалося.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення представника відповідачів, перевіривши рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2011 року стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 31-9Т9/09-2006И від 11 жовтня 2006 року в розмірі 27 148,60 доларів США на користь ПАТ «УкрСиббанк».

24 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір купівлі-продажу майнових прав №1436/К, відповідно до п. 1.1 ТОВ «ФК «Гефест» набуває право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів.

Відповідно до додатку № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав №1436/К, до ТОВ «ФК «Гефест» перейшло право вимоги за договором споживчого кредиту від 11 жовтня 2006 року № 31-9Т9/09-2006И.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що грошові зобов'язання відповідачів виникли за рішенням суду на підставі договору про споживчий кредит та договору поруки, отже, нарахування 3% річних, з урахуванням строку позовної давності та п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відбуваються з 18 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання визначена ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі заміни сторони зобов`язання до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, як на підставу свого права вимоги у даній справі надав наступні докази:

1) рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2011 року у справі № 2-2052/11, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 31-9Т9/09-2006И від 11 жовтня 2006 року в розмірі 27 148,60 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16 листопада 2010 року становить 215 361,68 грн., суму судового збору 1700 грн. та 120 грн. збору за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього 217 181,68 грн;

2) договір № 1436/К купівлі-продажу майнових прав від 24 травня 2019 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест»;

3) додаток № 1 до договору № 1436/К купівлі-продажу майнових прав від 24 травня 2019 року, з якого вбачається відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 11 жовтня 2006 року № 31-9Т9/09-2006И.

Проте, позивач не надав доказів на підтвердження переходу права вимоги до ПАТ «Дельта Банк», що не дає можливості встановити обставин переходу права вимоги до ПАТ «Дельта Банк», обсяг прав та наявності у нього такого права, тому висновки суду першої інстанції щодо автоматичного переходу права вимоги кредитора до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від первісного кредитора не грунтуються на матеріалах справи.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо заміни стягувача правонаступником у виконавчому листі чи виконавчому провадженні, видачі виконавчого листа чи його дублікату, поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» не було доведено та підтверджено належними доказами наявність в нього права вимоги до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а тому підстави для задоволення позову в частині вимог до вказаних відповідачів у суду першої інстанції були відсутні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» про стягнення 3% річних з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не може вважатись законним та обґрунтованим і таким, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування в частині вирішення позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та в частині стягнення з них судового збору з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, то з ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_2 у розмірі 1 514,60 грн. та на користь ОСОБА_1 у розмірі 1514,60 грн.

Керуючись статтями 367, 378, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» трьох процентів річних та судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (, м. Київ, вул. Брановицького, Ігоря, буд. 3) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 514,60 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (, м. Київ, вул. Брановицького, Ігоря, буд. 3) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 514,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: