Справа № 473/609/25
РІШЕННЯ

іменем України

"10" червня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ТОВ «Кошельок» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 01 лютого 2022 року ТОВ «Кошельок» уклало з ОСОБА_1 . Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №-603046.

Відповідно до договору ТОВ «Кошельок» зобов`язалося надати та надало відповідачу кредит у розмірі 7 700 грн зі строком користування протягом 22 днів (з можливістю продовження строку кредитування за ініціативою позичальника або в порядку автопролонгації), а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит до 22 лютого 2022 року, а також сплачувати проценти за користування ним: дисконтна процентна ставка 0,01 % від суми заборгованості за кредитом за кожен день користування коштами (застосовується в межах лояльного періоду, тобто встановленого строку кредитування); стандартна (базова) процентна ставка 2,2 % від суми заборгованості за кредитом за кожен день користування коштами (застосовується у разі користування позичальником кредитом понад лояльний період).

У разі порушення позичальником визначеного договором строку повернення кредиту строк повернення кредиту продовжується на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше 90 днів після його закінчення.

Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 15 січня 2025 року виникла заборгованість у загальному розмірі 37 957,04 грн, у тому числі:

-заборгованість за кредитом 7 700 грн;

-заборгованість за процентами за користування кредитом 18 972,80 грн;

-нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних за порушення позичальником грошового зобов?язання за період прострочення у розмірі 2 122,13 грн та інфляційні втрати за період прострочення у розмірі 9 162,11 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі.

19 лютого 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що матеріали справи не містять доказів укладення сторонами у належній формі кредитного договору (у тому числі його підписання ОСОБА_1 ), а також доказів отримання відповідачем кредиту. Також вважав безпідставним застосування позивачем передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення позичальником грошового зобов`язання в період дії мораторію на їх застосування.

03 березня 2025 року представник позивача ОСОБА_3 надав суду відповідь на відзив, у якій не погодився з доводами відзиву, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. При цьому у відповіді на відзив зазначав, що матеріалами справи доведено, а стороною відповідача не спростовано факт здійснення позичальником алгоритму з укладення та підписання електронного кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а також отримання позичальником кредитних коштів. Також вважав безпідставними доводи відзиву про неможливість застосування у кредитних відносинах між сторонами передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення позичальником грошового зобов`язання в період дії мораторію на їх застосування, оскільки мораторій не поширюється на кредитні правовідносини за участю небанківських фінансових установ, якою є позивач.

В судове засідання представник позивача не з`явився, проте згідно змісту позову просив про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі відповідача та представників сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема, суд встановив, що 01 лютого 2022 року ТОВ «Кошельок» уклало з ОСОБА_1 . Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №-603046.

Відповідно до договору ТОВ «Кошельок» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 7 700 грн зі строком користування протягом 22 днів (з можливістю продовження строку кредитування за ініціативою позичальника або в порядку автопролонгації), а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит до 22 лютого 2022 року, а також сплачувати проценти за користування ним: дисконтна процентна ставка 0,01 % від суми заборгованості за кредитом за кожен день користування коштами (застосовується в межах лояльного періоду, тобто встановленого строку кредитування); стандартна (базова) процентна ставка 2,2 % від суми заборгованості за кредитом за кожен день користування коштами (застосовується у разі користування позичальником кредитом понад лояльний період).

У разі порушення позичальником визначеного договором строку повернення кредиту строк повернення кредиту продовжується на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше 90 днів після його закінчення.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник, погодившись з ними, підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором - 6207, що був направлений кредитодавцем на номер телефону позичальника (вказаного останнім в особистому кабінеті) в електронному повідомленні.

Таким чином, ОСОБА_1 набув статусу, прав та обов`язків позичальника у кредитних правовідносинах з ТОВ «Кошельок».

Твердження відзиву про те, що матеріали справи не містять доказів укладення сторонами у належній формі кредитного договору (у тому числі його підписання ОСОБА_1 ) суд вважає безпідставними, враховуючи дії відповідача, направлені на укладення кредитного договору, а також фактичне отримання ним кредиту.

При цьому, без реєстрації позичальника на сайті кредитодавця та входу до свого особистого кабінету, а також формування заявки на отримання кредиту, без отримання позичальником смс-повідомлення із зазначенням одноразового ідентифікатора для підписання договору та введення ідентифікатора з метою підписання кредитного договору кредитний договір між сторонами не був би укладений. Тому вчинення позичальником вказаного алгоритму дій свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов правочину.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у своїх постановах від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20 та інших.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

З копії повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 11 квітня 2022 року за вих. №20.1.0.0.0/7-250407/95552-БТ (а.с. 61) та копії виписки АТ КБ «ПриватБанк» з банківського рахунку ОСОБА_1 за період з 01 лютого 2022 року до 04 лютого 2022 року (а.с. 61-62) вбачається успішне зарахування на рахунок відповідача кредиту у розмірі 7 700 грн.

Вказана обставина також знайшла своє підтвердження й іншими матеріалами справи (а.с. 19, 20).

Доводи відзиву про протилежне нічим не підтверджені та спростовуються вищевказаними доказами.

При цьому, згідно з ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 15 січня 2025 року виникла заборгованість у загальному розмірі 26 672,80 грн, у тому числі:

-заборгованість за кредитом 7 700 грн;

-заборгованість за процентами (за період з 01 лютого 2022 року до 23 травня 2022 року) 18 972,80 грн.

Вказана заборгованість (зокрема щодо нарахування договірних процентів) повністю узгоджується з умовами договору, зокрема з:

- п.п. 1.3.3.1, 2.1, 3.5 договору, згідно яких нарахування процентів протягом встановленого договором 22-денного строку кредитування (лояльний період) здійснюється за ставкою 0,01 % від фактичного залишку заборгованості за кожен день користування кредитом, а в разі продовження користування позичальником кредитом після закінчення лояльного періоду підлягають перерахуванню за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом;

- п.п. 1.3.3, 3.5, 3.6, 3.7, 3.8 договору, згідно яких при продовженні користування позичальником кредитом після закінчення лояльного періоду зобов`язання щодо повернення кредиту щоразу переноситься на наступний день, але не більше 90 днів поспіль. Протягом вказаного періоду проценти нараховуються за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом.

Вказана заборгованість підтверджується відповідним розрахунком, який не спростований, не оспорений, стороною відповідача не надано власного розрахунку заборгованості.

За таких обставин, встановлена судом заборгованість за кредитним договором на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок».

Що стосується нарахування відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних за порушення позичальником грошового зобов?язання за період прострочення (з 23 травня 2022 року до 15 січня 2025 року) у розмірі 2 122,13 грн та інфляційних втрат за період прострочення (за це же період) у розмірі 9 162,11 грн, то в цій частині суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як вбачається зі змісту вказаної норми закону, вона поширюється на всі кредитні договори та за участю усіх кредитодавців (позикодавців), а не лише банківських установ.

Тому нараховані позивачем 3 % річних за порушення позичальником грошового зобов?язання за період з 23 травня 2022 року до 15 січня 2025 року та інфляційні втрати за цей же період не підлягають стягненню, як такі що нараховані у період мораторію (воєнного стану).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 702,22 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (08135, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Чайки, вул. Антонова, 8А; ) заборгованість за Договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №-603046 від 01 лютого 2022 року, що утворилася станом на 15 січня 2025 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 7 700 (сім тисяч сімсот) гривень; заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 01 лютого 2022 року до 23 травня 2022 року) у розмірі 18 972 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) гривні 80 копійок, а всього в загальному розмірі 26 672 (двадцять шість тисяч шістсот сімдесят дві) гривні 80 копійок, а також в повернення 1 702 (одну тисячу сімсот дві) гривні 22 копійки судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв