Справа № 541/2492/24
Провадження № 2-п/541/10/2025
У Х В А Л А

Іменем України

11 червня 2025 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області, в складі головуючого судді Шатілової Л.Г., за участю секретаря судового засідання Гуриної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія " Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 листопада 2024 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія " Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» суму заборгованості за Кредитним договором №5313259 в розмірі 65165,29 грн., з яких: 15333,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 48232,29 грн. сума заборгованості за відсотками, 1600,00 грн.- заборгованість а комісією та понесені судові витрати у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

22.05.2025 року від відповідача до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення. В обґрунтування зазначено, що на момент ухвалення заочного рішення він проходив військову службу у складі Національної гвардії України, що унеможливлювало його присутність в судових засіданнях і повідомлення суду про свою відсутність. Електронний кабінет учасника судового процесу було зареєстровано в травні 2025 року і він не мав технічної можливості ознайомлюватися з документами суду через нього. З позовними вимогами не погодився, оскільки на час виникнення заборгованості він проходив військову службу і у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на нього не повинні нараховуватись проценти, пеня, штрафи або інші фінансові санкції за невиконання зобов`язань за кредитним договором. Вважав, що нарахування заборгованості, включаючи проценти, є неправомірним, а тому судове рішення має бути переглянуте. Просив переглянути заочне рішення, припинити виконавче провадження, скасувати арешт з усіх його банківських рахунків, зобов`язати повернути раніше списані кошти у межах цього виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 29 травня 2025 року поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та прийнято її до провадження (а.с.192).

05.06.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в яких просив заяву залишити без задоволення з підстав вказаних у них, розгляд справи проводити за відсутності представника (а.с.203-238).

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 197).

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

10 липня 2024 року позивач - ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вказавши його місце реєстрації, як АДРЕСА_1 . Місце реєстрації відповідача вказане відповідно до Договору про споживчий кредит №5313259 від 13.07.2023 року , який підписаний ОСОБА_1 цифровим ідентифікатором S14658.

Після отримання позовної заяви, Миргородським міськрайонним судом Полтавської області зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації відповідача, відповіддю №690270 від 15.07.2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 03.08.2023 року знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

26 липня 2024 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач в судові засідання, призначені на 25.09.2024, 06.11.2024 повідомлявся шляхом направлення судової повістки поштовим повідомленням з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за місцем останньої реєстрації ( АДРЕСА_3 ), а також адресою вказаною в кредитному договорі ( АДРЕСА_3 ), поштові відправлення були повернуті на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також повідомлялася через оголошення на офіційному сайті Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, які були розміщені 14.08.2024, 25.09.2024 на сайті «Судова влада», що відповідає вимогам п. 11 ст. 128 ЦПК України. Крім того , судова повістка про виклик до суду також була надіслана на електронну адресу відповідача, яку ОСОБА_1 вказав в кредитному договорі.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 повідомляв фінансову установу про зміну свого місця проживання та реєстрації.

Відповідно ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстровано у встановленому законом порядку.

Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 в контексті недотримання судом першої інстанції процесуальних норм щодо належного повідомлення про дату, час та місце судового розгляду, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є:

1) день вручення судової повістки під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, наведена норма дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.

Саме такий підхід підтверджується чіткою та послідовною судовою практикою, зокрема постановою Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17, постановами Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, постановою Верховного Суду справа № 826/20408/14 від 01 квітня 2021 року.

Вказані вище судові повістки були повернуті на адресу суду без вручення відповідачу з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою.

Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Як закріплено у ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

У своєму рішенні від 16.02.2017 року у справі «Каракуця проти України» (заява № 18986/06) Європейський Суд з прав людини констатував відсутність порушення прав заявників, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також визнав неприйнятними скарги заявників за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки заявники не виявляли належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Судом встановлено, що справу розглянуто у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Судом вжито всі заходи щодо належного повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду.

У відповідності до ч.3 ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Використання законодавцем в конструкції ст.288 ЦПК України сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Разом із тим, з`ясування причин неявки не може бути єдиною підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Оскільки доводи ОСОБА_1 про неналежне повідомлення його про судовий розгляд не знайшли свого підтвердження, а інші причини неявки у судове засідання та неподання відзиву на позову заяву, відсутні, то судом встановлено відсутність однієї з обов`язкових умов для скасування заочного рішення, що передбачена ч. 1 ст. 288 ЦПК України.

Щодо заперечення ОСОБА_1 щодо суті позовних вимог, зокрема, наявність правового статусу військовослужбовця, що має істотне значення для ухвалення правильного рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 6.3. Договору про споживчий кредит №5313259, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил; він не перебуває під впливом хвороби, алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; вся інформація надана Кредитодавцю, в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; він відповідає вимогам Заявника, що встановлені розділом 2 Правил; він не є військовослужбовцем, якому відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до п.п. 9.4. Будь-які ризики, пов`язані з істотною зміною обставин, з яких Позичальник виходив при укладенні цього Договору, Позичальник приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання Договору. Згідно довідки №6/4/1-772 від 28.05.2025 ОСОБА_1 зарахований курсантом Національної Академії Національної гвардії України наказом від 25.08.2022. /а.с.188/, отже на момент укладення договору був військовослужбовцем, але не повідомив про це кредитодавця, тобто відсотки нараховувались відповідно до умов Кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до відповіді на відзив на позовну заяву.

Зважаючи на надані сторонами докази про договірні правовідносини, встановлено, що такі умови кредитного договору погоджені позичальником, а тому він має дотримуватися принципу добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці».

Таким чином, добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Об`єднаної палати КЦС ВС від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17).

Докази, на які посилається відповідач, не можуть вплинути на ухвалене заочне рішення.

Згідно ст. 287 ч.3 п.1 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Керуючись ст. ст. 88, 247, 258, 260, 286, 287, 288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подачі до Полтавського апеляційного суду апеляційної скарги в 30-денний строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л. Г. Шатілова