ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

09 червня 2025 року

м. Харків

справа № 641/6272/23

провадження № 22-ц/818/2709/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2025 року, постановлене суддею Богдан М.В.,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року АТ «СЕНС БАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № 631308327 від 04.12.2019 року в розмірі 65284,88 грн., а також стягнути судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 04.12.2019 року між АТ «Альфа-Банк» (в подальшому змінено назву на АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 була укладена Угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631308327. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань та на вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 22.01.2023 р. за договором кредиту, яка складає 65284,88 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 631308327 від 04 грудня 2019 року у розмірі 65 284,88 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 2684,00грн., а всього стягнути 67 968 (шістдесят сім тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 88 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позовна заява AT "Сенс банк не підписано особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, і, таким чином, вважається не підписаною взагалі. Вказує, що суд, у рішенні від 17.02.2025 року по справі № 641/6272/23 помилково встановив факт, що банком надано відповідь (акцепт) на пропозицію відповідачки (оферту) на умовах, які зазначені в цій оферті. У матеріалах справи відсутня відповідь (акцепт) саме на пропозицію (оферту ОСОБА_1 від 04.12.2019 року. У додатках до позовної заяви позивачем надано акцепт пропозиції на укладання угоди без дати його підписання та без зазначення номеру угоди яку акцептує банк (зворотній бік а.с. 4). Таким чином на цей час достовірно невідомо коли саме пропозицію акцептував банк, та взагалі прийняв чи не прийняв банк оферту ОСОБА_1 від 04.12.2019 року. Оферта з пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії (далі за текстом оферти - угода) № 631308327 на підставі Договору про банківське обслуговування фізичних осіб від 04.12.2019 року не була акцептована банком, а тому не може йти мови про укладання кредитного договору. У матеріалах справи відсутні докази акцепту банком саме пропозиції ОСОБА_1 від 04.12.2019 року. Зазначає, що позовна заява з додатками не містять підтверджень, який саме текст договору розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про акцепт публічної пропозиції, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії, штрафів, процентної ставки за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. До того ж розміщений на інтернет сторінці позивача договір може неодноразово змінюватися самим позивачем в період з часу виникнення спірних правовідносин (04.12.2019 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (у жовтні 2023 року). Наголошує, що AT "Сенс банк" не надав доказів підписання між ОСОБА_1 та AT "Сенс банк" основного договору, а саме договору про банківське обслуговування фізичних осіб додатком до якого (невід`ємною частиною) може бути угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Таким чином, у разі відсутності доказів підписання основного договору, а саме договору про банківське обслуговування фізичних осіб, такий договір вважається неукладеним разом с додатками. Вказує, що наданий позивачем у додатках до позовної заяви паспорт споживчого кредиту не містить жодного посилання до так-званого кредитного договору № 631308327, заборгованість за яким просить стягнути AT "Сенс-банк" (а.с. 6). З паспортом якого саме споживчого кредиту була ознайомлена ОСОБА_1 невідомо. Зазначає, що між ОСОБА_1 та ПРАТ СК "Альфа страхування" не було укладеного жодного договору, а щомісячні платежі на користь страховика, які списувались Позивачем, є не законними. За період з 04.12.2019 року по 06.02.2023 року включно сплачено 1 095.80 грн. щомісячних платіжів за страховий пакет. Овердрафт - це кредитний ліміт, який встановлюється банком до поточного рахунку клієнта на підставі суми середньомісячних надходжень на рахунок. У наданих позивачем документах не йде жодного слова про надання позивачу овердрафта та умов його надання - строків, відсотків, тощо. Незважаючи на це Позивач за період з 04.12.2019 року по 06.02.2023 року позивач безпідставно стягнув на свою користь 325,97 грн. відсотків за овердрафт. У наданих позивачем доказах жодним чином не йдеться про видачу готівки у якості кредитних коштів з каси банку. Готівку у касі банку у якості кредитних коштів ОСОБА_1 не отримувала. Доказів видачі готівки позивач не надав. Тим часом позивач за період з 04.12.2019 року по 06.02.2023 року безпідставно стягнув з рахунку ОСОБА_1 3 941.75 - списання відсотків за користування кредитом (готівкові операції). Таким чином з 04.12.2019 року по час подачі позовної заяви AT "Сенс банк" безпідставно стягнув на свою користь 19 066,69 грн. Таким чином умови договору, що передбачають сплату коштів за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, за обслуговування основної картки, за послугу смс-інформування, списання відсотків за користування готівкою, овердрафта, за страховий пакет є нікчемними. У справі, яка розглядається позивачем, не було представлено належних та допустимих доказів, на яких ґрунтується наданий ним розрахунок заборгованості відповідача. Жодними належними та допустимими доказами не підтверджується надання банком грошових коштів позичальнику. Відсутні платіжні доручення, накази, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з вказаним висновком суду, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.12.2019 року ОСОБА_1 надала АТ «Альфа-Банк» (12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк») оферту на укладення угоди про надання кредиту №631308327 на підставі Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який укладений між ОСОБА_1 та Банком.

Відповідно п.п.3 умов оферти, ліміт кредитної лінії складає 200000,00 грн., процентна ставка 35,99% річних. Кредит надається для особистих потреб.

В оферті зазначено, що підписуючи цей документ, ОСОБА_1 свідчить про отримання всієї інформації про умови кредитування.

У цей же день, АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію ОСОБА_1 на укладення угоди про надання кредиту №248.631308327.111, шляхом надання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №631308327.

Відповідно до п.3 умов акцепту, кредит надається позичальнику для власних потреб. Розмір 20200,00 грн., спосіб видачі - переказ коштів на рахунок.

Крім того, ОСОБА_1 підписана анкета-заява, якою ОСОБА_1 підтвердила акцепт Публічної пропозиції та укладення Договору між нею та АТ « Альфа-Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на веб-сторінці Банку.

04 грудня 2019 року ОСОБА_1 власноручно підписала Заяву (акцепт) про прийняття пропозиції укласти договір страхування з Приватним акціонерним товариством «СК Альфа Страхування», за умовами якої застраховане здоров`я страхувальника на випадок хвороби та від нещасних випадків. Ліміт відшкодування становить 1000 грн, страховий періодичний платіж 20,20 грн, а страхова сума 20200 грн.

Відповідно до п.2.3 страхувальник доручає (надає право/дозвіл) вигодонабувачу у випадку виникнення фактичної заборгованості на звітну дату, надавати розмір такої заборгованості страховику , згідно умов договору про банківське обслуговування фізичних осіб , у формі оперативного звіту за страхування держателів платіжних карток.

З метою досудового, добровільного врегулювання спору 03.07.2023 АТ «Сенс Банк» направив на адресу відповідача досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, в якій ОСОБА_1 було повідомлено про стан заборгованості за кредитним договором №631308327 від 04.12.2019, що становить 65284,88 грн.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2019 року ОСОБА_1 підписана оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, на підставі якої позичальниця отримала кредит «Максимум 2.0» для особистих потреб у вигляді кредитної лінії з лімітом 200 000 грн та застосуванням фіксованої процентної ставки 35,99% річних. Обов`язковий мінімальний платіж складає 5% від суми загальної заборгованості, але не менше 50 грн. Додатково офертою визначено можливість застосування програми «Моментальна розстрочка на картку», умовами якої додатково передбачено застосування комісійних винагород у випадку їх наявності.

Окрім оферти на укладання угоди відповідачкою підписано анкету-заяву про акцепт «Публічної пропозиції» АТ «Альфа-Банк» на укладення договору на обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» внаслідок зміни назви (а.с.20)) разом із заявою про відкриття поточних рахунків та акцептом публічної пропозиції на укладення договору про обслуговування фізичних осіб умови якої викладені в додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку, та ознайомлення з якими нею підтверджено, та паспорт споживчого кредитування в якому викладені умови обраного відповідачкою кредиту та послуги «Моментальна розстрочка на карту» для використання двох різних типів платіжних карт.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Отже, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про доведеність банком за допомогою належних доказів обставин, які підтверджують укладення з відповідачем договору-приєднання з погодженням усіх суттєвих умов, які надані позивачем до матеріалів справи, зокрема, процентів, та вважає висновок суду першої інстанції, який зроблено ним за цими обставинами, правильним.

Разом з тим відповідачем заявлено про неправомірність нарахування їй комісії, умова про яку є нікчемною.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено у такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набранням чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором.

Отже, встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, зокрема, комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21.

Доводи апеляційної скарги про не укладення кредитного договору є необґрунтованими та спростовуються сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, в тому числі виписками по рахунку, які є належними та достатніми доказами на підтвердження вказаної обставини.

Встановлено, що відповідачка користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.

Відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ «Сенс Банк», не довела відсутність заборгованості.

Стосовно доводів апеляційної скарги позовна заява AT "Сенс банк підписано неповноважною особою, а отже вважається не підписаною взагалі, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки як вбачається з матеріалі справи позовна заява підписана адвокатом Мужик Н.Т, який діє на підставі довіреності, виданої виконуючим обов`язки Голови Правління, заступника Голови Правління, Члена Правління Зубченко О.М., яка діяла на підставі Статуту.

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, щодо обґрунтованості позовних вимог АТ «Сенс Банк» про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором від 04.12.2019 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова