№ 2/183/1880/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.

секретаря судових засідань Васильченко О.В.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

за участю

представника відповідача адвоката Кравцова Г.С.,-

в с т а н о в и в:

1.Стислий виклад позиції сторін у процесуальних заявах.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються за судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року у справі № 183/582/19, з позивача на користь відповідачки на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, до 1/6 частку з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 16 лютого 2013 року сторони зареєстрували шлюб, який в подальшому був розірваний, на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.06.2017 року у справі № 183/1584/17.

У період шлюбних відносин у подружжя народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/582/19 від 28 лютого 2019 року з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 09.08.2019 року і до досягнення донькою повноліття.

Після розірвання шлюбу позивач регулярно та добровільно сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , в тому числі перераховував кошти на платіжну картку відповідачки або особисто передавав їй готівкові кошти, а 25.10.2024 року відповідачка звернулася до виконавчої служби із заявою про стягнення аліментів в примусовому порядку, внаслідок чого відкрите виконавче провадження № 76383260 від 28.10.2024 року.

Позивач наполягає на тому, що з моменту винесення рішення судом про стягнення аліментів змінився його майновий та сімейний стан.

Так, 25 березня 2022 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 . У цьому шлюбі у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 . Дружина позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, родина проживає в м.Самар, а тому, в зв`язку з народженням ще однієї дитини у позивача змінився сімейний стан, та як наслідок, змінився і майновий стан.

Після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, позивач, починаючи з серпня 2023 року влаштувався на роботу, отримує мінімальну заробітну плату.

При цьому позивач наголошує на тому, що його доходів не достатньо для того, щоб забезпечити найнеобхідніші потреби своєї сім`ї.

З огляду на викладені обставини, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов`язок батьків утримувати дитину, позивач вважає доцільним, виходячи з принципу розумності та справедливості, зменшити розмір аліментів, що стягуються на утримання донько ОСОБА_7 .

Відповідачка заперечує проти задоволення позовної заяви, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню у зв`язку з чим 27.01.2025 року звернулась до суду з відзивом, у якому зазначила наступне.

При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід встановити, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи впливає ця зміна на змогу сплачувати аліменти у вже встановленому розмірі.

При зверненні до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки ним створено нову сім`ю. Позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна сімейного стану народження ще однієї дитини не є обов`язковою підставою для зменшення розміру аліментів.

Відповідачка заперечує погіршення майнового стану позивача, їй відомо, що платник аліментів придбав автомобіль, а також є інформація про придбання ним будинку у м.Самар Дніпропетровської області.

Крім того, відповідач спростовує доводи позивача про своєчасність сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , а так само наполягає на тому, що ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів.

Крім аліментів позивач матеріально не приймає участі у розвитку дитини, яка відвідує спортивні тренування, займається з репетиторами по математиці та з англійської мови. Всі витрати на дитину матір несе самостійно та вживає всіх заходів задля отримання донькою гідної освіти та фізичного розвитку.

2.Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року відкрите загальне позовне провадження у справі (а.с. 32).

Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 58).

3.Позиція сторін в судовому засіданні.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

4.Встановлені судом обставини.

Судом встановлено, що сторони являються батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 14).

Судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/582/19 від 28 лютого 2019 року з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 09.08.2019 року і до досягнення донькою повноліття (а.с. 19-20).

28.10.2024 року виконавчою службою відкрите виконавче провадження з примусового виконання зазначеного вище виконавчого документу (а.с. 21-22).

25 березня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб, про що Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 15).

У відповідності до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданим Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_1 є батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 18).

Таким чином судом встановлено, що на утриманні позивача, крім дочки ОСОБА_7 від шлюбних відносин із відповідачкою, перебуває друга дитина син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

5.Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу зменшення розміру аліментів, врегульовані наступними нормами закону.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки ним було створено нову сім`ю, в якій народився син ОСОБА_9 , а в зв`язку з народженням дитини, його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зазначає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ще однієї дитини - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

На переконання суду ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку зі створенням нової сім`ї. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Подана позивачем інформація з Пенсійного фонду України за формою ОК-7 свідчить про те, що на момент винесення судового наказу про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , ОСОБА_1 не подавав відомості про застраховану особу, достатніх доказів, які б свідчили про майновий стан позивача на момент винесення судового наказу у лютому 2019 року суду не подано.

Натомість, матеріали справи містять достовірні докази про те, що з серпня 2023 року позивач працевлаштований (а.с. 34), має постійний і стабільний дохід.

Суд звертає увагу на те, що визначений судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну малолітню дитину, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналізуючи викладене, оцінюючи докази з точки зору достатності, у відповідності до ч. 2 ст. 80 ЦПК України, суд приходить до переконання, про недоведеність позивачем підстав для задоволення позовних вимог враховуючи, що належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку зі створенням нової сім`ї.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Судові витрати у вигляді судового збору, які позивачем за подання позовної заяви до суду не сплачувалися в силу положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст..ст. 12, 13, 76, 81, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення виготовлене 16 червня 2025 року.

Суддя О.В. Сорока.