Справа №491/61/25
12 червня 2025 року Ананьївський районний суд Одеської області
у складі: головуючої у справі судді Надєр Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Гула О. Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьєві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу обґрунтовані тим, що 02 листопада 1984 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у примерії Бобейка Котовського району Республіки Молдова, запис №28. Від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем припинено в 1989 році. Відповідач вибув у невідомому напрямку, до теперішнього часу ніякої інформації про місце його перебування у позивача немає. Позивач вказує, що формальне перебування у шлюбі позбавляє позивача можливості реалізувати певні права, які пов`язані, в тому числі, з соціальними гарантіями.
З урахуванням наведених вище обставин позивач звернулася до суду з даною позовною заявою та просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 21 березня 2025 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників.
24 січня 2025 року судом було направлено запит щодо відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача до Ананьївської міської ради, та 30 січня 2025 року до суду повернулась відповідь на запит суду №04-32/304 від 29 січня 2025 року, відповідно до якої згідно даних реєстру Ананьївської міської територіальної громади інформація про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.
30 січня 2025 року судом було направлено запит щодо відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача до Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, та 25 лютого 2025 року до суду повернулась відповідь на запит, з якої вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по м. Одесі та Одеській області не значиться.
Відповідно до листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації №6.2-2305/6-25 від 28 лютого 2025 року, наданого суду на виконання ухвали суду від 27 лютого 2025 року, за наявними даними ДМС місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встановлено.
Таким чином, судом не отримано відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 на даний час.
У відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
На виконання вимог ч.11 ст.128 ЦПК України виклик відповідача у справі здійснювався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України на 06 травня 2025 року та на 12 червня 2025 року (а.с.35, 39).
Таким чином з матеріалів справи вбачається, що відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористався та у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву до суду не подав, з зустрічним позовом та з заявою із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не звертався.
Позивач в судове засідання також не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься клопотання позивача від 24 січня 2025 року в якому вона просить справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с.16).
У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань, при цьому у судові засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, водночас позивач в своїй заяві не заперечила проти заочного розгляду справи, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1, 2, 4 частини 1 статті 280 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України.
Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи.
Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: Одеська область, Подільський район, с. Новогеоргіївка, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 25 червня 1996 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.5).
Відповідачем у справі є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: Одеська область, Подільський район, с. Новогеоргіївка.
При розгляді справи встановлено, що між позивачем та відповідачем 02 листопада 1984 року укладено шлюб, який зареєстрований примерією Бобейка Котовського району Республіки Молдова, про що зроблено відповідний запис №28, що підтверджується наявним в матеріалах справи дублікатом свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 10 червня 2005 року ЗАГС Хинчешти, та його перекладом з молдавської мови на українську мову, засвідченим 20 вересня 2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу(а.с.17-20).
Відповідно до договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 13 грудня 1993 року, а саме, ст. 15 цього договору документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони.
Відповідно до ст.17 Договору договірні Сторони пересилають за клопотанням одна одній копії правомірних рішень, що стосуються громадянського стану громадян іншої Договірної Сторони.
Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.
Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
З позовної заяви вбачається, що сімейні стосунки в позивача та відповідача не склалися, тож позивач прийняла рішення про розірвання шлюбу. Шлюбні стосунки не підтримують тривалий час та разом не проживають.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають.
Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.
Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивач та відповідач не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між ними розірвати.
Частиною 1 статті 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Суд, враховує бажання позивача та вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».
Також суд бере до уваги клопотання позивача у позовній заяві, в якому вона просить судові витрати по справі залишити за нею.
Взявши до уваги клопотання позивача, суд приходить до висновку про залишення за позивачем понесених нею судових витрат зі сплати судового збору та надання правової допомоги.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 137, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 280, 281, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.112-115 СК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою та мешканкою за адресою: Одеська область, Подільський район, с. Новогеоргіївка, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 25 червня 1996 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: Одеська область, Подільський район, с. Новогеоргіївка, відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків не надані, який зареєстрований 02 листопада 1984 року примерією Бобейка Котовського району Республіки Молдова, запис №28 розірвати.
Після розірвання шлюбу залишити позивачу шлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Суддя: Надєр Л.М.

Рішення набуло законної сили «____» __________________20__ року.