Справа № 539/5933/24
Провадження № 2/539/319/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Коваленко О.А.,

при секретарі Ануфрієвій Н.М.,

З участю: представника позивача адвоката Садового В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Юхимовича О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , представник позивача адвокат Садовий Віктор Володимирович, до ОСОБА_1 , 3-я особа: відділ державної реєстрації виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 р. позивачка ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник, адвокат Садовий В.В., звернулась до суду до відповідача ОСОБА_1 , 3-я особа: відділ державної реєстрації виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, в обґрунтування якого зазначила наступне.

Вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 25 квітня 1987 р., який розірвано за рішенням суду від 06 травня 2024 р.

В період шлюбу ним було придбано наступне майно: житловий будинок садибного типу з господарськими побудовами загальною площею 96,1 кв. м, житловою площею 57,2 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 442 610,00 грн.; магазин з добудовою загальною площею 108,6 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 1 499 250,00 грн.; квартиру однокімнатну загальною площею 29,2 кв. м, житловою площею 15,0 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 640 407,00 грн.; автомобіль легковий RENAULT TRAFIC, 2013 р. випуску, вартістю 531 404,00 грн., на загальну суму 4 113 671,00 грн.

На пропозицію добровільно поділити майно відповідач відмовився, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати зазначене майно спільною сумісною власністю подружжя та в порядку його поділу визнати за нею право власності на магазин з добудовою загальною площею 108,6 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 1 499 250,00 грн., за відповідачем визнати право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими побудовами загальною площею 96,1 кв. м, житловою площею 57,2 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 442 610,00 грн.; квартиру однокімнатну загальною площею 29,2 кв. м, житловою площею 15,0 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 640 407,00 грн.; автомобіль легковий RENAULT TRAFIC, 2013 р. випуску, вартістю 531 404,00 грн., а всього на загальну суму 2 614 421,00 грн.

В порядку компенсації рівності розподіленого майна просить стягнути з відповідача на її користь 557 585,50 грн. та понесені судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 позов визнав частково, просить суд визнати житловий будинок садибного типу з господарськими побудовами загальною площею 96,1 кв. м, житловою площею 57,2 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,; магазин з добудовою загальною площею 108,6 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру однокімнатну загальною площею 29,2 кв. м, житловою площею 15,0 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та автомобіль легковий RENAULT TRAFIC, 2013 р. випуску, на загальну суму 4 113 671 грн. спільною сумісною власністю подружжя. Просить визнати за позивачкою право власності на автомобіль RENAULT TRAFIC, 2013 р. випуску, вартістю 531 404 грн., та стягнути з неї на його користь в порядку компенсації рівності розподіленого майна 265 702 грн., а в задоволенні інших позовних вимог відмовити. Крім того, зазначає, що не згоден з оцінкою магазину з добудовою, яка встановлена позивачкою в 1 499 250 грн. Відповідно до звіту « Про незалежну оцінку майна» від 30 квітня 2025 р. вартість цього майна становить 2 405 800 грн.

Представник відповідача адвокат Юхимович О.В. підтримав варіант розподілу майна, запропонований відповідачем ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 25 квітня 1987 р., який було розірвано за рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2024 р. Рішення набрало законної сили 06 червня 2024 р. (а.с.7).

В період шлюбу сторони придбали наступне майно: житловий будинок садибного типу з господарськими побудовами загальною площею 96,1 кв. м, житловою площею 57,2 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 442 610,00 грн.; магазин з добудовою загальною площею 108,6 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 1 499 250,00 грн.; квартиру однокімнатну загальною площею 29,2 кв. м, житловою площею 15,0 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 640 407,00 грн.; автомобіль легковий RENAULT TRAFIC, 2013 р. випуску, вартістю 531 404,00 грн., на загальну суму 4 113 671,00 грн. (а.с.8-10, 13-16, 79-82).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Аналогічний правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

На противагу цьому слід зазначити, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Як вбачається із змісту правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2641цс15, норми Сімейного кодексу України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У відповідності до абзацу 1 п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зі змісту п.п. 23, 24 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Також п.30 цієї ж Постанови, передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

Судом враховуються правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Дослідивши надані докази, суд встановив, що все вищевказане майно сторонами придбано в період шлюбу, а тому воно є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до звіту № 254Т від 27 листопада 2024 р. вартість магазину з добудовою загальною площею 108,6 кв. м визначена в 1 499 250 грн. (а.с.13).

Допитаний у суді оцінювач ОСОБА_3 підтвердив, що ним проводилась оцінка цього об`єкту відповідно до нормативних документів та оціночних структур, оцінював фізичний стан магазину, а вартість визначалась з урахуванням середньої ринкової вартості.

Відповідачем надано звіт про незалежну оцінку майна від 30 квітня 2025 р., згідно з яким вартість нежитлової будівлі магазину з добудовою складає 2 405 800 грн. (а.с.65-66).

Проте оцінювач ОСОБА_4 на виклик для допиту до суду не з`явився, відповідач не бажає заявляти клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості вказаного об`єкта.

За таких обставин судом береться до уваги звіт № 254Т від 27 листопада 2024 р.

Згідно зі звітом № 252Т від 27 листопада 2024 р. вартість житлового будинку садибного типу з господарськими побудовами загальною площею 96,1 кв. м, житловою площею 57,2 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1 442 610,00 грн. (а.с.14).

Згідно зі звітом № 251Т від 27 листопада 2024 р. вартість квартири однокімнатної загальною площею 29,2 кв. м, житловою площею 15,0 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , становить 640 407,00 грн. (а.с.15).

Відповідно до звіту № 65 від 27 листопада 2024 р. вартість автомобіля легкового RENAULT TRAFIC, 2013 р. випуску, становить 531 404,00 грн. (а.с.16).

Заперечень стосовно визначеної вартості цього майна відповідач не має.

Вирішуючи питання про поділ майна, суд враховує ту обставину, що позивачка проживає за межами України, права керування транспортними засобами вона не має, а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, тобто все вищезазначене майно підлягає визнанню спільною сумісною власністю подружжя, а в порядку поділу майна подружжя за позивачкою необхідно визнати право власності на магазин з добудовою загальною площею 108,6 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 1 499 250,00 грн.

За відповідачем ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими побудовами загальною площею 96,1 кв. м, житловою площею 57,2 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 442 610,00 грн.; квартиру однокімнатну загальною площею 29,2 кв. м, житловою площею 15,0 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 640 407,00 грн.; автомобіль легковий RENAULT TRAFIC, 2013 р. випуску, вартістю 531 404,00 грн., а всього на загальну суму 2 614 421,00 грн.

В порядку компенсації рівності розподіленого майна з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума 557 585,50 грн.

Питання про розподіл судових витрат судом вирішується відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), представник позивача адвокат Садовий Віктор Володимирович (адреса: 37500 Полтавська обл., м. Лубни, проспект Володимирський, 1/5, оф.7, РНОКПП: НОМЕР_2 ), до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), 3-я особа: відділ державної реєстрації виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області (адреса: 37500 Полтавська обл., м. Лубни, вул. Посульський узвіз, 3), про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок садибного типу з господарськими побудовами загальною площею 96,1 кв. м, житловою площею 57,2 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 442 610,00 грн.; магазин з добудовою загальною площею 108,6 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 1 499 250,00 грн.; квартиру однокімнатну загальною площею 29,2 кв. м, житловою площею 15,0 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 640 407,00 грн.; автомобіль легковий RENAULT TRAFIC, 2013 р. випуску, вартістю 531 404,00 грн., на загальну суму 4 113 671,00 грн.

В порядку поділу майна подружжя:

Визнати за ОСОБА_2 право власності на магазин з добудовою загальною площею 108,6 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 1 499 250,00 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими побудовами загальною площею 96,1 кв. м, житловою площею 57,2 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 442 610,00 грн.; квартиру однокімнатну загальною площею 29,2 кв. м, житловою площею 15,0 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 640 407,00 грн.; автомобіль легковий RENAULT TRAFIC, 2013 р. випуску, вартістю 531 404,00 грн., а всього на загальну суму 2 614 421,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку компенсації рівності розподіленого майна 557 585,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 15 140,00 грн., витрати на оцінку майна в сумі 3800,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн., на загальну суму 38 940,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11.06.2025 р.

Суддя Коваленко О.А.