Провадження № 2/537/136/2025
Справа № 537/4464/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2025 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Дядечка І.І., за участю секретаря Бобровської К.Д., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Варавіна С.Д., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Костянецького А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 , фізичної особи ОСОБА_3 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського Анатолія Григоровича про визнання недійсним договору дарування квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння,

установив:

ОСОБА_1 звернувсядо суду з позовом, відповідно до вимогякого просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування квартири серії та номер р.2634, укладений 27 серпня 2001 року між ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовським Анатолієм Григоровичем, зареєстрований в реєстрі за №2634, витребуватиіз чужого незаконного володіння ОСОБА_3 , РНОКПП невідомий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ), однокімнатнукватиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 28.2 м.кв., житловою площею 14.6 м.кв.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_5 , якапомерла 04.03.2014 року з 1988 року працювали на Кременчуцькій дистанції колії Південної залізниці. Під час роботи на залізниці дружина позивача отримала квартиру у АДРЕСА_1 , й подальшому у процесі приватизації квартира була приватизована.Після смерті останньоїпозивач отримав свідоцтво про право наспадщину на вказану квартиру. З роками, а особливо після смерті у 2014 році дружини стан здоров? ОСОБА_6 значно погіршився. Маючи у власності однокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 , останній продовжував проживати та вів господарство у с. Бурти Кременчуцького району. Позивач вказав, що він мав добрі стосунки з сусідами, тому, коли один з сусідів- ОСОБА_7 запропонував йому укласти з ним спадковий договір, позивач погодився, оскільки він, як відчужувач покладав на набувача ( ОСОБА_7 ) наступні розпорядження: виконувати ремонт в квартирі; забезпечувати належні санітарні норми в квартирі; забезпечувати відчужувача щоденним харчуванням та необхідним одягом; забезпечувати ( ОСОБА_1 ) належними лікувальними препаратами, засобами та лікувальними процедурами та інше. 08.06.2021 року такий Спадковий договір був укладений та нотаріально посвідчений.Протягом червня-серпня 2021 року сторонами виконувався Спадковийдоговір, але виникали постійні суперечки та різне бачення сторонами обов`язків за договором. У серпні 2021 року сім?я ОСОБА_8 у присутності ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 , що хочуть розірвати з нимспадковий договір, а ОСОБА_2 сказав, що готовий укласти зі мною новий спадковий договір. Останній обіцяв, що за умови укладення з ним спадкового договору він буде виконувати ремонт в квартирі, забезпечувати належні санітарні норми в квартирі, забезпечувати мене щоденним харчуванням та необхідним одягом, забезпечувати мене належними лікувальними препаратами, засобами та лікувальними процедурами, а також відремонтує кондиціонер, пральну машину та допомагатиме позивачу по господарству у АДРЕСА_3 . Оскільки працювати по господарству ставало дедалі важче ОСОБА_1 погодився на пропозицію ОСОБА_2 та погодився розірвати договір з ОСОБА_9 12.08.2021 року спадковий договір від 08.06.2021 року за №1312 був розірваний. До м. Кременчук, де було укладено договір про розірвання спадкового договору позивача відвіз та постійно супроводжував ОСОБА_2 . Після розірвання 12.08.2021 року спадкового договору ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_10 , що вони також укладуть з ним спадковий договір. В подальшомувідповідач забрав у позивача всі документи (паспорт, довідку про код, пенсійне посвідчення, банківську картку для отримання пенсії, документи на квартиру (свідоцтво про право на спадщину) та документи набудинок (ордер на вселення), пояснив, що так буде краще. 27.08.2021 року ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_10 , що вони їдуть до м. Кременчука для укладення спадкового договору, згідно з яким він буде мене пожиттєво утримувати, тому позивач погодився та поїхав разом з ним.Після укладення та підписання 27.08.2021 року договору примірник ОСОБА_11 ОСОБА_2 забрав собі, його зміст позивачу був невідомий. Позивач зазначив, що він залишався зареєстрованим у однокімнатній квартирі по АДРЕСА_1 . 14.02.2024 року останній дізнався, що з 04.09.23 року він чомусь знятий з реєстрації. В подальшому ОСОБА_1 повідомив невістці ( ОСОБА_12 ), що уклав з ОСОБА_2 спадковий договір у серпні 2021 року. Але згідно з даними Державного реєстру речовихправ на нерухоме майно квартира по АДРЕСА_2 була ним подарована ОСОБА_2 , а не обтяжена Спадковим договором. Вважає, що укладення ним 27.08.2021 року договору дарування ОСОБА_2 квартири було вчинене під впливом помилки, оскільки укладаючи вказаний правочин він був впевнений, що укладає спадковий договір (договір довічного утримання). Згідно з пенсійним посвідченням ОСОБА_10 є непрацездатною особою та його вік на час укладення договору становив 80 років. Позивач стверджує, що помилився під час укладення 27.08.2021 року договору, тобто неправильно сприйняв фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення. Факторами, які вплинули на волевиявлення позивача є те, що він є людиною похилого віку, йому складно себе самостійно обслуговувати, він потребував та бажав отримувати сторонню допомогу від ОСОБА_2 .Є очевидним, що укладення договору довічного утримання з ОСОБА_7 у червні 2021 року мало на меті пожиттєвий догляд за ОСОБА_10 .Тому укладаючи у серпні 2021 року договір з ОСОБА_2 позивач був впевнений, що укладає договір довічного утримання, а не договір дарування квартири. ОСОБА_10 вважав, що укладає договір довічного утримання і відповідач будезобов`язаний доглядати за ним, що не передбачено договором дарування, тому вважає, що вимога про визнання цього договору дарування недійсним підлягає задоволенню. Протиправне заволодіння ОСОБА_2 житлом позивача, в якому він був зареєстрований завдає шкоди, порушує права та законні інтереси ОСОБА_10 . Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.08.2024 року, 04.09.2023 року ОСОБА_2 продавквартиру за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , вбачається, що таким чином ОСОБА_2 намагається приховати набуте ним незаконно майно. Позивач вважає, що при визнанні первинного правочину недійсним, а саме: недійсним договору дарування, визнання недійсним наступного правочину (договору купівлі-продажу з ОСОБА_3 ) не потребується, оскільки до даного правочину підлягають застосування наслідки недійсного правочину.Оскільки відповідач ОСОБА_13 набув право власності на спірну квартиру на підставі укладення оплатного правочину, є очевидним висновок, що позовні вимоги в частині витребування у відповідача ОСОБА_13 , спірної квартири підлягають задоволенню оскільки є ефективним способом захисту прав позивача та враховуючи, що первинний правочин, договір дарування визнається позивачем недійсним.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.08.2024 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.10.2024 провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання.

28.10.2024 представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Костянецьким А.Г. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_10 про визнання недійсним договору дарування квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння. Зазначив, щодоводи позивача є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне. 27.08.2021 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 був укладений договір дарування квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Веселовським А.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2684. Відповідно до п. 1, 6, 16 Договору дарування за цим договором Дарувальник передає безоплатно у власність Обдаровуваного квартиру АДРЕСА_4 . Дарувальник та Обдаровуваний стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він не має характеру фіктивного та удаваного правочину. Сторони підтвердили, що зміст, значення, умови правочину та його правові наслідки нотаріусом роз`яснені, зрозумілі і відповідають намірам сторін, що підтверджується підписами. Представник відповідача вказав, що після укладення Договору дарування відбулось його фактичне виконання - спірна квартира була передана ЗенінимІ.П. у володіння ОСОБА_2 . Після укладення договору дарування позивач у спірній квартирі жодного дня не проживав.Після набуття права власності на спірну квартиру ОСОБА_2 у повній мірі здійснював правомочності власника. 22.09.2021 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ «Полтаваенергозбут» договір про постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 . 10.09.2021 року ОСОБА_2 уклав з КП «Кременчуцьке комунальне автотранспортне підприємство 1628» договір про поводження з побутовими відходами заадресою: АДРЕСА_1 . Також, 07.09.2021 року ОСОБА_2 ,уклав з ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за цією ж адресою. 15.09.2021 ОСОБА_2 уклав з КП «Теплоенерго» договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню за адресою: АДРЕСА_1 . Також ОСОБА_2 як власник спірної квартири сплачував комунальні послуги за вищевказаною адресою, що підтверджується копіями квитанцій. За таких обставин зібрані у справі докази підтверджують той факт, що за договором від 27.08.2021 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , й після укладення договору квартира фактично передана ОСОБА_1 новому власнику. Представник вказав, що відповідач ОСОБА_2 здійснює правомочності власника, а позивач у спірній квартирі не проживав та не проживає станом на час розгляду справи. Також, ОСОБА_16 вказав, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.Лише з?ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров?я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника, як помилка під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним.Зібрані у цій справі докази підтверджують той факт, що до укладення договору нотаріус попередньо ознайомив позивача з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений сторонами правочин, що підтверджується змістом оспорюваного договору, підписаного позивачем.Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що станом на момент укладення Договору дарування були наявні обставини, які вказують напомилку, неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло найого волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Доводи ОСОБА_10 про наявність домовленості з ОСОБА_2 про виконання останнім будь-яких обов?язків щодо пожиттєвого утримання позивача є безпідставними та не відповідають дійсності.До того ж такі доводи позивача не мають логічного пояснення, оскільки позивач вказує, що проживає у с. Бурти Кременчуцького районута наполягає, що з ОСОБА_17 була домовленість щодо ремонту у спірній квартирі, забезпечення належних санітарних норм у спірній квартирі.Тобто, за доводами позивача, ОСОБА_2 повинен виконувати обов`язки по його утриманню не за місцем його проживання, а у спірній квартирі, у якій він не проживає, що є нелогічним.Також в обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що про порушення своїх прав довідався, коли йому стало відомо, що з 03.09.2023 року він знятий з реєстрації місця проживання у подарованій квартирі, а з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він отримав інформацію про те, що квартира ним була подарована ОСОБА_2 , ане обтяжена спадковим договором. Такі доводи позивача є надуманими та не можуть бути прийняті до уваги з огляду на той факт, що позовна заява не містить будь-якого обґрунтування щодо виконання чи неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 обов?язків на користь ОСОБА_1 , про наявність яких безпідставно стверджує позивач.Особа, яка у момент укладення договору вважала, що договором передбачене виконання обов?язків на її користь, взамін нерухомого майна, вочевидь, після переоформлення своєї нерухомості на іншу особу повинна була або отримувати виконання обов?язків на свою користь, або у такої особи виникають вимоги до набувача нерухомого майна з приводу належного виконання обов?язків за договором. Натомість, позивач не надав жодних доказів про факти виконання чи неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 на його користь будь-яких обов`язків, і позовна заява не містить жодного обґрунтування щодо того чи надавалось будь-яке утримання позивачу у період з часу укладення Договору дарування (серпень 2021 року) по час звернення до суду з позовом (серпень 2024 року), і якщо не надавалось, то чи звертався ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з вимогами про виконання на його користь будь-яких обов?язків.Зазначене має логічне пояснення, яке полягає утому, що у ОСОБА_2 не було домовленості із ОСОБА_1 про виконання будь-яких обов`язків на його користь, про що було достеменно відомо обом сторонам у момент укладення Договору дарування, а доводи позовної заяви мають надуманий та безпідставний характер.Також, в обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що фактором, який вплинув на його волевиявлення є похилий вік, йому складно себе самостійно обслуговувати, він потребував сторонньої допомоги та бажав отримувати сторонню допомогу від ОСОБА_18 . До того ж у цій справі такі доводи позивача не знаходять свого підтвердження доказами. Будь-яких медичних документів, які б свідчили про те, що станом на час укладення спірного договору дарування ОСОБА_1 потребував постійного стороннього догляду не надано. Лише доводи про вік позивача, та його стан здоров`я самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника, як помилка під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним.Надана позивачем копія спадкового договору від 08.06.2021 року та договору про розірвання спадкового договору від 12.08.2021 року не мають відношення до моменту вчинення оспорюваного позивачем Договору дарування, відтак не стосуються предмету доказування у цій справі, та не підтверджують наявність помилки у момент вчинення Договору дарування від 27.08.2021. ОСОБА_1 зазначає, що фактично проживає у домогосподарстві по АДРЕСА_3 . Факт проживання ОСОБА_1 у будинку за адресою АДРЕСА_3 . відповідач у цій справі не оспорює. Відповідач повідомляє, що вказаний будинок, у якому проживає ОСОБА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 , на підтвердження чого надає копію рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06.03.2023. Зазначене підтверджує, що у позивача існували з відповідачем ОСОБА_2 тривалі дружні відносини, та позивач проживає у будинку відповідача по теперішній часбез будь-яких перешкод.Водночас той факт, що ОСОБА_1 у 2024 році змінив власні наміри та ставлення до укладеного 27.08.2021 року Договору дарування, через тривалий час після його укладення, не дають підстав стверджувати про наявність помилки в момент укладення договору. Зібрані у справі докази підтверджують той факт, що ОСОБА_1 добровільно уклав оспорюваний договір дарування належної йому квартири, спірний договір підписаний, що не заперечується сторонами, а тому між ними досягнуто згоди щодо всіх умов, та враховуючи, що доказів того, що, підписуючи спірний договір, позивач вважав, що укладає договір довічного утримання, не надано, тому позовні вимоги єнеобґрунтованими. Оскільки відсутні підстави для визнання недійсним договору дарування, тому також відсутні підстави для задоволення вимог позивача про витребування квартири із володіння добросовісного власника - ОСОБА_3 .

31.10.2024 відповідач ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_10 про визнання недійсним договору дарування квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити в повному обсязі. Зазначив, що 27.08.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Веселовським А.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2684. Будь-які підстави вважати цей договір укладеним під впливом помилки відсутні. Спірна квартира була передана у володіння ОСОБА_2 , який фактично володів квартирою станом на час укладення договору купівлі-продажу зі мною у 2023 році. До укладення договору купівлі-продажу у 2023 році саме ОСОБА_2 , як власник нерухомості надав ОСОБА_3 можливість оглянути квартиру, яку він мав намір придбати. На момент придбання цієї квартири у ОСОБА_2 позивач у ній фактично не проживав. Відповідач вказав, що квартирою володів та у подальшому розпорядився власник - ОСОБА_2 . Зазначене підтверджує, що за оспорюваним ОСОБА_1 договором дарування відбулась фактична передача речі обдаровуваному. Відповідач зазначив, що спадковим договором не передбачена передача майна набувачу у момент його вчинення, натомість майно передається після смерті відчужувача. У даній справі за договором дарування від 27.08.2021 року відбулась передача квартири ОСОБА_2 , що характерно саме для договору дарування та не відповідає поняттю спадкового договору, тому доводи позивача про те, що він помилився є безпідставними. Сама лише обставина похилого віку позивача та доводи про потребу у сторонньому догляді, які не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами без доведення наявності такої вади волі у дарувальника, як помилка під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним.Також доводи позовної заяви про те, що ОСОБА_2 нібито, пропонував ОСОБА_10 надавати йому допомогу та утримання, які теж не підтверджені доказами, не можуть слугувати підставою для визнання договору дарування недійсним з подальшим витребуванням у нього квартири, яку відповідач купив у ОСОБА_2 . ОСОБА_3 вважає, що він не повинен нести тягар того, що після укладення договору дарування ОСОБА_1 змінив мотиви, з яких подарував квартиру ОСОБА_2 , інакше це буде несправедливо по відношенню до нього, як добросовісного набувачаквартири. Також, відповідач зазначив, що за матеріалами цієї справи спірна квартира вибула з фактичного володіння ОСОБА_1 за його волею - в результаті передання квартири у володіння ОСОБА_2 після укладення договору дарування від 27.07.2021 року.При цьому оскарження ОСОБА_1 договору дарування, чи визнання договору дарування недійсним, не дає можливості застосувати норму ст. 388 ЦК України у цій справі, оскільки не дає підстав стверджувати, що фактичне заволодіння ОСОБА_2 спірною квартирою було проти волі попередньоговласника, який сам передав квартиру та ще й уклав договір дарування цієї квартири. При укладенні договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_3 у повній мірі покладався на інформацію, яка містилась у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка була належним чином перевірена нотаріусом при посвідченні договору, при цьому будь-які перешкоди для відчуження квартири продавцем були відсутні. Про наявність якихось претензій з боку ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відповідач не знав і не міг знати. За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про витребування майна до задоволення не підлягають на тій підставі, що квартира вибула з його володіння за його волею, а задоволення позову про витребування майна в цій справі матиме наслідком покладення на ОСОБА_3 , як добросовісного набувача, індивідуального й надмірного тягаря.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.12.2024 продовжити по цивільні справі строк підготовчого судового провадження на тридцять днів, підготовче судове засідання відкладено, у зв`язку із витребуванням доказів.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.02.2025провадження у справі закрито.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.У судовому засіданні, яке відбулося 04.04.2025 року, було допитано позивача ОСОБА_1 як свідка. Він пояснив, що знайомий із ОСОБА_2 з того часу, як останній прийшов на роботу. Їхнє спілкування відбувалося переважно у робочих питаннях. Позивач повідомив, що уклав з Трофименком договір довічного утримання, відповідно до якого сторони зобов`язувалися забезпечувати його їжею, напоями, тобто здійснювати його утримання. За словами ОСОБА_1 , згодом ОСОБА_19 повідомила, що хоче розірвати договір і замість неї утримувати його буде ОСОБА_2 . Після цього він разом з ОСОБА_20 (ім`я не уточнено) поїхав до нотаріуса, де попередній договір було розірвано.Під час нотаріального оформлення нотаріус запитав його: «Ти добре подумав?» - однак ОСОБА_1 зазначив, що не зрозумів цього запитання. Надалі нотаріус просто показав йому місця, де потрібно поставити підписи. Позивач уточнив, що не розуміє українську мову, тому не зміг прочитати зміст договору самостійно.Він не пам`ятає точно, чи розірвання попереднього договору та укладення нового договору відбувались в один день, чи в різні. За словами позивача, за укладення договору гроші сплачував ОСОБА_2 . Також він заявив, що ОСОБА_21 забрав усі його документи та грошові кошти.Позивач повідомив, що документи на житло, у якому він проживає, передав своїй невістці - ОСОБА_22 . Він пояснив, що, підписуючи договір, вважав, що укладає договір довічного утримання, а не договір дарування, і не усвідомлював, що цим договором передає у дар житло. ОСОБА_1 також зазначив, що його дружина працювала у будинку-інтернаті, і звідти йому приносили їжу кашу та хліб. За його словами, банківські картки перебували у ОСОБА_2 , і той не надавав йому доступу до коштів. Також він підтвердив, що ключі від квартири ОСОБА_19 передала ОСОБА_2 . Позивач додав, що бував у Коротича вдома, де святкував свій ювілей. Крім того, уточнив, що ОСОБА_21 одного разу возив його до лікаря для проходження процедури кодування від алкогольної залежності.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Варавін С.Д. у судовому засіданні позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння підтримаву повному обсязі, та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, завчасно подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представника відповідача ОСОБА_2 адвокат Костянецький А.Г.у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_10 про визнання недійсним договору дарування квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння, з підстав, зазначених у відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння у повному обсязі, розгляд справи проводити за його відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовський А.Г. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків.

За вимогами ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути закон ним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону,що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно норм ч. 1 ч. 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права і інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із заяви та доданих до неї матеріалів, ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 19.11.2014 за р.№4-500, на праві власності належала квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 28,2 кв.м., житловою площею 14,6 кв.м.

У судовому засіданні встановлено, що 08.06.2021 між ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_7 (набувач) було укладено спадковий договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А. та зареєстровано в реєстрі за №1312, відповідно до умов якогоНабувач зобов`язується виконувати передбачені в ньому розпорядження Відчужувача, і в разі смерті Відчужувача набуває право власності на належну Відчужувачу на праві власності - квартиру АДРЕСА_4 (п. 1.).

20.08.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (набувач) було укладено Договір про розірвання Спадкового договору, посвідченого ОСОБА_23 , приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А. 08.06.2021 року за р №1312, який було посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г. та зареєстрованим в реєстрі за №2395.

27.08.2021 року між ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_2 (Обдарованим) був укладений Договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г. та зареєстрованим в реєстрі за №2684.

Відповідно до п. 1 Договору, Дарувальник передає безоплатно у власність Обдаровуваного квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 28,2 кв.м., житловою площею 14,6 кв.м.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно з ч.1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першоїстатті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно зі статями 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Відтак, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на обман або помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ці обставини дійсно мають істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише у разі встановлення цих обставин норми статей 203 та 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Такі висновки викладені у правових позиціях Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 16 березня 2016 року у справі N 6-93цс16; від 27 квітня 2016 року у справі N 6-372цс16.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилялася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа, на підтвердження своїх вимог по визнання правочину недійсним, повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Таким чином, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ці обставини дійсно мають істотне значення. Лише у разі встановлення цих обставин норми статей203та717 ЦК Україниу сукупності вважаються правильно застосованими. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі N 6-93цс16, від 21 жовтня 2015 року у справі N 6-202цс15.

Згідно з випискою по банківській картці №20.1.0.0.0/7-241226/3197-БТ від 02.01.2025 року, встановлено, що 18.09.2023 року фінансовий номер телефону клієнта банку ОСОБА_1 було змінено з НОМЕР_2 на НОМЕР_3 . Водночас доказів, які б підтверджували, хто саме користувався зміненим номером телефону, до суду не надано.

Крім того, аналіз зазначеної виписки свідчить про те, що з рахунку ОСОБА_1 були здійснені перекази грошових коштів, а саме: 28.02.2023 року на суму 20 527,12 грн, та 03.09.2023 року на суму 22 886 грн, при цьому отримувачем коштів була особа, на чиє ім`я відкрито картковий рахунок ОСОБА_24 .

Однак, враховуючи представлені факти, суд дійшов висновку, що вказані відомості не є достатнім та належним доказом того, що відповідач ОСОБА_2 безпосередньо користувався банківською карткою позивача. Відповідно, суд не бере до уваги твердження позивача щодо неправомірного використання його грошових коштів відповідачем, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б беззаперечно підтверджували такі обставини.

Також суд не бере до уваги досліджений в судовому засіданні наданий позивачем, в обгрунтування позовних вимог, аудіозапис приватного спілкування, яке відбулось нібито між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також досліджений його текстовий опис, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів, зокрема висновок фоноскопічної експертизи, які б підтверджували, що розмова відбувалася саме між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 суду не надано, що ставить під сумнів допустимість аудіозапису як доказу. Також суд враховує те, що за своїм змістом запис не містить інформації, що стосується безпосередньо заявлених позовних вимог позивачем.

Окрім того, суд не бере до уваги надані представником позивача відеозаписи, які останній транслює в соціальній мережі «Tik-Tok», оскільки вони не стосуються предмета розгляду даної справи, а саме визнання недійсним договору дарування квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Суд критично ставиться до тверджень ОСОБА_2 , викладених у відзиві на позовну заяву, що між ним та позивачем довгий час тривають дружні відносини, останній проживає у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належному відповідачу на праві власності, виходячи з наступного.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06.03.2023, визнано за ОСОБА_2 , 1981 р.н., право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 у порядку набувальної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, то оскаржуваний договір було укладено у 2021 році, а ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за набивальною давністю в 2023.

Обґрунтовуючи позовну заяву про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю ОСОБА_2 вказував, зокрема, про те, що з липня 2007 року і по теперішній час він зі своєю родиною проживають в цьому будинку, підтримують його в належному технічному стані, проводять оплату наданих комунальних послуг.

Однак, відповідно до постанови Полтавського апеляційного суду від 19.05.2025 рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області скасовано. Позов ОСОБА_2 до Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, Виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція колії» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю залишено без задоволення.

Колегія суддів зауважила, що враховуючи те, що в межах даної справи вирішувалося питання щодо правого статусу нерухомого майна, яке перебуває у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , тому рішення від 06.03.2023 року є таким, що порушує права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно до ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Враховуючи наведені обставини, зокрема факт звернення відповідача ОСОБА_2 до суду з метою визнання за ним права власності на житловий будинок, у якому мешкає позивач, після укладення оспорюваного договору, скасування рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06.03.2023 суд вважає, що такі дії можуть свідчити про недобросовісність зі сторони відповідача щодо позивача.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснив, що знайомий із ОСОБА_1 давно, оскільки працював з ним разом із 1995 року. З ОСОБА_2 знайомий понад 20 років, оскільки вони працюють на одному підприємстві, при цьому свідок перебуває у підпорядкуванні ОСОБА_2 , який обіймає посаду колійного майстра, тоді як сам свідок працює бригадиром. Також свідок зазначив, що їхні дружини підтримували дружні стосунки. У домоволодінні в селі Бурти свідок не був, однак проходив поруч. За його словами, на території домоволодіння ОСОБА_26 розташована пасіка, що належить ОСОБА_2 , і саме там свідок бачив, як ОСОБА_1 спілкувався з ОСОБА_2 . Свідок зазначив, що між ними були дружні стосунки, вони спілкувалися як друзі. Він неодноразово бачив ОСОБА_2 на пасіці фактично щодня або через день.У присутності свідка між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбувались розмови на різні теми, зокрема побутового чи господарського характеру. Крім того, свідок зазначив, що декілька разів бачив ОСОБА_1 у Білецьківці у ОСОБА_2 . Також він повідомив, що приблизно три роки тому або раніше його батьки були запрошені на святкування дня народження ОСОБА_1 у ОСОБА_27 . Свідок пригадує, що бачив ОСОБА_1 у ОСОБА_2 і на власне запитання щодо мети його приїзду до ОСОБА_27 отримав відповідь, що той приїхав покупатися. За словами свідка, це могло бути 23 роки тому, але точної дати він не пам`ятає.При укладенні договору дарування між зазначеними сторонами свідок присутнім не був.

Свідок ОСОБА_28 повідомив, що знає ОСОБА_2 , оскільки працює з ним на одному підприємстві та перебуває у його підпорядкуванні. Також свідок зазначив, що знайомий із ОСОБА_1 , оскільки останній проживає поблизу його місця роботи. За словами свідка, він знає ОСОБА_1 орієнтовно з того моменту, коли почав там працювати, тобто близько семи років тому. Свідок вказав, що бачив ОСОБА_2 у помешканні ОСОБА_1 , оскільки іноді в нього виникали робочі питання до ОСОБА_21 , і той повідомляв, що буде на території домоволодіння ОСОБА_1 . Свідок також зазначив, що на території останнього розміщена пасіка, яка належить ОСОБА_2 .За словами свідка, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спілкувалися між собою, підтримували дружні відносини; конфліктів або сварок між ними він не спостерігав. Свідок повідомив, що 34 рази, орієнтовно 23 роки тому, йому доводилось заходити до домоволодіння ОСОБА_1 , де він бачив його разом із ОСОБА_2 .Свідок пояснив, що не знайомий з ОСОБА_22 . За його словами, коли він бачить ОСОБА_1 тепер, той перебуває один. Також свідок зазначив, що раніше у ОСОБА_1 була дружина, але вона померла.Про укладення будь-яких договорів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідкові нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_29 повідомив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у дружніх стосунках. Свідок знає ОСОБА_2 , оскільки працює з ним на одному підприємстві та перебуває у його підпорядкуванні. Із ОСОБА_1 свідок знайомий, оскільки проживає з ним в одному селі. Свідок зазначив, що двічі бачив, як ОСОБА_2 спілкувався із ОСОБА_1 . Це було звичайне спілкування, конфліктів чи сварок між ними свідок не спостерігав. Зазначені випадки мали місце приблизно навесні або влітку 2021 року, тобто до початку повномасштабного вторгнення.Про укладення договору дарування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідкові нічого не відомо. Також він підтвердив, що ОСОБА_2 не проживав у будинку ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_30 повідомив, що у період з 2021 по 2022 рік працював на Укрзалізниці. У цей період він познайомився із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був його безпосереднім керівником. Під час роботи з`ясувалося, що ОСОБА_2 займається бджільництвом. Свідок також є пасічником, тому під час огляду пасіки ОСОБА_21 познайомився із ОСОБА_1 , оскільки пасіка розміщувалась на його території.Свідок зазначив, що бачив, як ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спілкувалися між собою, при цьому між ними спостерігались дружні стосунки. Конфліктів або сварок між ними свідок не бачив.Про обставини укладення договору дарування між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свідкові нічого не відомо.

Допитаний свідок ОСОБА_31 повідомив, що з 2017 року підтримує спілкування із ОСОБА_1 , а також був добре знайомий із його другом ОСОБА_32 , який наразі помер. За словами свідка, ОСОБА_33 допомагав позивачу, зокрема через те, що ОСОБА_1 не володіє українською мовою. Він допомагав йому з оформленням документів, здійсненням платежів тощо. Допомога тривала до 2021 року. Після того як ОСОБА_33 через погіршення стану здоров`я відмовився надалі допомагати позивачу, ОСОБА_1 уклав договір опікунства із сусідами подружжям ОСОБА_19 . Вони надавали ОСОБА_1 допомогу, однак вже через два місяці, а саме у серпні, договір було розірвано. Причиною цього стало те, що ОСОБА_2 пообіцяв позивачу більш суттєву допомогу.Свідок зазначив, що у подальшому всі вважали ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_1 . Проте пізніше ОСОБА_1 неодноразово скаржився на ОСОБА_2 , зокрема, що той не привозить йому хліба, а також відібрав у нього всі документи та банківську картку.У червні 2023 року, за словами свідка, ОСОБА_2 викликав поліцію на нього (свідка) через нібито незаконну забудову. У ході розгляду справи свідок дізнався від працівника прокуратури, що ОСОБА_2 оформив на себе договір дарування щодо квартири та будинку, які належали ОСОБА_1 . Саме так, зі слів свідка, позивач дізнався про факт укладення договору дарування.Після цього протягом двох місяців прокуратура перевіряла обставини справи й встановила, що ОСОБА_2 не є офіційним опікуном ОСОБА_1 . Прокурор порадив звернутися до адвоката. Оскільки всі документи ОСОБА_1 перебували у ОСОБА_21 , свідок разом із позивачем подали заяву на відновлення паспорта. На прохання ОСОБА_1 повернути документи ОСОБА_2 їх не віддав.Коли позивач отримав новий паспорт, він дізнався, що був виписаний із власної квартири. Згодом свідок разом із позивачем з`ясували, що ОСОБА_2 виписав його та продав квартиру своєму зятю. Вказав, що ОСОБА_2 привозив позивачу продукти, не найкращої якості, оскільки останній немає грошей щоб їх купити бо відповідач забрав його картку. Після відновлення банківського рахунку позивач заблокував стару банківську картку та отримав нову. Після цього ОСОБА_2 повернув документи позивачеві.Свідок зазначив, що з вересня 2023 по лютий 2024 року документи ОСОБА_1 перебували у нього на зберіганні. Також, свідок підтвердив, що до того, як ОСОБА_2 не забрав квартиру, то на території ОСОБА_1 стояла його пасіка, та між ними були дружні стосунки вони були лише знайомі.Свідок додав, що у ОСОБА_1 є родичка ОСОБА_22 , яка періодично приїжджає до села Бурти та надає йому допомогу. Також, свідок вказав, що ОСОБА_1 планував поки він може себе обслуговувати жити в будинку, а потім переїхати до квартири. Також він повідомив, що після розірвання договору опікунства між ОСОБА_1 та Трофименками, останні передали ОСОБА_2 банківську картку та документи ОСОБА_1 . Вказав, що у ОСОБА_1 є родичка ОСОБА_22 , яка доглядає за ним, купляє продукти, але остання буває не може бути кожного дня, тому свідок також допомагає. Вказав, про те, що ОСОБА_2 обіцяв доглядати ОСОБА_1 він не був присутній, дана інформація зі слів позивача. При укладенні договору дарування присутній не був.

Свідок ОСОБА_12 повідомила, що працює в місті Кривий Ріг на підприємстві "Укрзалізниця" та мешкає у Кривому Розі у квартирі, яка дісталася їй у спадок від батьків. Також вона вказала, що має житло у селі Бурти, де й зареєстрована, однак буває там рідко приблизно раз на місяць або раз на три місяці. Щодо родинних стосунків, свідок зазначила, що ОСОБА_1 є її свекром. Вона розповіла, що 7 травня 2023 року приїхала до ОСОБА_1 у село Бурти і побачила в його будинку незнайомого чоловіка. На запитання про особу цього чоловіка ОСОБА_1 відповів, що це його опікун, і попросив її приїхати та разом із ним піти до прокуратури.Свідок зазначила, що вона запитала про документи ОСОБА_1 , на що ОСОБА_2 відповів, що документи перебувають у нього. На подальше запитання, коли він їх поверне, ОСОБА_21 відповів: «Віддам». За словами свідка, ОСОБА_1 ніколи не повідомляв, що потребує опікуна.Свідок також уточнила, що раніше у них був спільний друг родини ОСОБА_34 , який наразі помер. За життя вона контактувала з ним і запитувала про стан ОСОБА_1 .Вона зазначила, що допомагала ОСОБА_1 , зокрема купувала йому дрова та продукти харчування, оскільки в період, коли той перебував під опікою, він скаржився на голод та відсутність їжі. За словами свідка, в той час ОСОБА_1 почав вживати алкоголь.Через повномасштабну війну свідок деякий час не мала змоги приїжджати до ОСОБА_1 . Також вона розповіла, що у них були розмови про можливий переїзд ОСОБА_1 до квартири у разі погіршення його стану здоров`я, оскільки у будинку в селі Бурти відсутні належні умови для проживання.Свідок зазначила, що двічі перебувала разом із чоловіком у квартирі ОСОБА_1 у АДРЕСА_6 . Після того більше у квартирі не була. За її словами, раніше ОСОБА_1 їздив туди разом зі ОСОБА_35 , зокрема для купання.Також свідок повідомила, що після того, як дізналася про опікунство ОСОБА_2 , вона підійшла до нього й запитала, чи дійсно він є опікуном та чи можна дати Зеніну пива. Коротич підтвердив, що є опікуном, і заявив, що не дозволяє вживання алкоголю.Свідок бачила, як ОСОБА_2 косив траву біля будинку ОСОБА_1 . Також вона зазначила, що між нею та ОСОБА_1 існувала усна домовленість про те, що після його смерті будинок та квартира залишаться їй.

Як зазначив позивач в своїх поясненнях, під час укладення 28.08.2021 договору з ОСОБА_2 він вважав, що укладає договір довічного утримання.

Для порівняння ст. 774 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Отже, зі змісту ст. 717 та 744 ЦК України вбачається, що договір дарування та договір довічного утримання мають різну правову природу та різні права та обов`язки сторін.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Покази свідків свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 надавав позивачу певну допомогу, що може вказувати на існування між сторонами правовідносин, притаманних договору довічного утримання. На підставі цих обставин позивач ОСОБА_10 вважав, що уклав договір довічного утримання, за яким відповідач ОСОБА_2 зобов`язувався здійснювати догляд за позивачем. Таким чином, позивач помилково сприйняв правову природу укладеного правочину, що вплинуло на його волевиявлення.

Суд наголошує на тому, що згідно з п. 13 договору - " Цей договір складено в 2-х примірниках, з яких перший примірник залишається зберіганні у Веселовського А.Г., приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області, а другий, що має силу оригіналу, видається даровуваному". Таким чином після укладення договору позивач не отримав примірник цього договору, що виключало можливість повно ознайомитись з ним, переосмислити та усвідомити наслідки здійсненого правочину.

На підставі належних та допустимих письмових доказів, а також пояснень позивача і свідків, встановлено, що договір дарування було укладено внаслідок помилки, спричиненої неправильним сприйняттям позивачем фактичних обставин та правової природи правочину. Особливе значення в цьому контексті має той факт, що позивач є особою похилого віку, яка потребує постійного стороннього догляду та допомоги, що могло вплинути на його розуміння правових наслідків укладеного договору. Враховуючи ці обставини,а також те, що відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, особистих пояснень щодо укладення між ним та відповідачем договору дарування суду не надав, можна зробити висновок, що під час укладення оспорюваного договору волевиявлення позивача не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, передбачених договором дарування.

Відтак, суд вважає, що позивачем доведені вимоги щодо визнання договору дарування недійсним з тих підстав, що він вчинений в результаті помилки щодо обставин, які мають істотне значення. Обставини, щодо яких помилився позивач, існували саме на момент вчинення правочину.

До спірних правовідносин необхідно застосувати правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду Українивід 16 березня 2016 року у справі N 6-93цс 16; від 27 квітня 2016 року у справі N 6-372цс16, згідно з яким особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на обман або помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ці обставини дійсно мають істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише у разі встановлення цих обставин норми статей 203 та 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Відтак, суд вважає, що позивачем доведені вимоги щодо визнання договору дарування недійсним з тих підстав, що він вчинений в результаті помилки щодо обставин, які мають істотне значення. Обставини, щодо яких помилилася позивач, існували саме на момент вчинення правочину.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання Договору дарування є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 17.08.2021 право власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 28,2 кв.м., житловою площею 14,6 кв.м. було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири, серія та номер: р.№2684, виданий 27.08.2021, видавник Веселовський А.Г., приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області.

У судовому засіданні підтверджено факт користування ОСОБА_2 вищезазначеною квартирою, зокрема, Договором № про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 22.09.2021, Договором №58765 про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 10.09.2021, Договором SRC-285 ві 07.09.2021, Договірором про нрадання послуг з централізованогоопалення та постачання гарячої води населенню від 15.09.2021 та квитанціями про оплату комунальних послуг вбачається, особові рахунки за адресою: АДРЕСА_1 , оформлені на ім`я ОСОБА_2

04.09.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі-продажу, повірений приватним нотаріусом Кременчуцької районного нотаріального округу Полтавської області Ільїною Н.О. та зареєстрований у реєстра за №2300, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_3 приймає y власність квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 28,2 кв.м, житловою площею 14,6 кв.м.

Як вбачається з інформаційної довідки №391747854, сформованої 20.08.2024, яка містить інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 04.09.2023 право власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 28,2 кв.м., житловою площею 14,6 кв.м. було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу, серія та номер:2300, виданий 04.09.2023, видавник: приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Ільїна Н.О.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В силу ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зазначена правова норма кореспондується з ч. 4 ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до положення ч. 1, 3 ст. 388 ЦПК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Так, Верховний Суд України в своїй постанові від 02 лютого 2022 року у справі N 450/2351/18 зазначив наступне: "Відповідно до статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій етапі 388 ЦК України.

У постанові від 11 лютого 2020 року у справі N 922/614/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила: "Власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.

У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Подібні за змістом висновки сформульовані Великої Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14 листопада 2018 року у справі Л 183/1617/16 (провадження N 14-208цс18). від 22 січня 2020 року V справі N 910/1809/1 і (провадження N 12-148гс19) щодо застосування норм права у подібних правовідносинах відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав".

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усуненій перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України) Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторногс позовів відповідно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі N 183/1617/16 (провадження N 14-208цс18) звернула увагу на те, що з адоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване і праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України має витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останньої набувача.

На підставі викладених обставин та правової оцінки справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовної вимоги щодо витребування на користь ОСОБА_1 з чужого володіння у ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_4 .

Таке витребування є ефективним способом захисту порушених прав позивача, враховуючи той факт, що первинний правочин - договір дарування - судом визнано недійсним. Внаслідок недійсності правочину у попереднього власника не виникло права розпорядження спірним майном, а отже, всі подальші відчуження цієї нерухомості не створюють правових підстав для збереження її у власності добросовісного набувача.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір.

Також суд вважає за потрібне скасувати застосовані на підставі ухвали Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області від 23.08.2024 року заходи забезпечення позову, оскільки після набрання рішення законної сили потреба у їх існуванні відпаде та польше їх існування призведе до порушення права власності позивачка на належну йому квартиру.

Керуючись ст.ст. 1-13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 280, 283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського Анатолія Григоровича про визнання недійсним договору дарування квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Визнати недійсним Договір дарування квартири, укладений 27.08.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським Анатолієм Григоровичем, зареєстрований в реєстрі за №2684.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ) 908 грн 40 коп. (дев`ятсот вісім грн 40 коп.) сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ) 908 грн 40 коп. (дев`ятсот вісім грн 40 коп.) сплаченого судового збору.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області від 23.08.2024 на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 28,2 кв.м., житловою площею 14,6 кв.м., (реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна 04).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 12.06.2025.

Суддя І.І. Дядечко