ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3130/24Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М
Провадження № 22-ц/817/476/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта - ОСОБА_1 ,

представника апелянта - Сідорова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/3130/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2025 року (ухвалене суддею Шульгач Н.М., повний текст якого складено 17 лютого 2025 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Кременецької міської ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт), в інтересах якого діяв адвокат Корф П.К., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідачка), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Кременецької міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтований тим, що з 24 грудня 2021 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який 01 липня 2024 розірвано рішенням суду. У шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом з батьком. Після народження дочки відповідачка постійно виражала бажання покинути чоловіка з дитиною та повернутись на постійне проживання до себе на батьківщину в м.Тогучин, Новосибірська область, російська федерація. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 остаточно перестала проявляти турботу до своєї дитини. У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернувся із заявою у службу у справах дітей щодо позбавлення її батьківських прав. В серпні 2024 року ОСОБА_4 була запрошена на засідання комісії, де пояснила, що вона не бажає і не займається вихованням дитини. 25 серпня 2024 року ОСОБА_4 залишила свою доньку ОСОБА_6 і виїхала за межі України, на постійне місце проживання в російську федерацію.

На думку позивача, ухилення відповідачки від виконання її батьківських обов`язків по відношенню до дитини, є свідомим те не пов`язане із станом здоров`я останньої, обставинами непереборної сили чи іншими об`єктивними обставинами.

У зв`язку з викладеним позивач просив суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сідоров В.М., подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сукупність доказів, які надав позивач, процесуальна поведінка відповідачки у справі дають підстави для висновку про умисне нехтування ОСОБА_4 своїми батьківськими обов`язками, що полягає у свідомому залишенні місця свого постійного проживання з дитиною, нотаріально посвідченою заявою відповідачки та показами свідків. Крім того, відповідачка на засіданні комісії Служби у справах дітей Кременецької міської ради чітко висловила небажання виховувати дитину.

Звертає увагу, що відповідачка мала достатньо засобів і можливостей для контакту з дитиною, але не скористалася ними, що свідчить про її свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Водночас збереження у відповідачки батьківських прав створює суттєві перешкоди для позивача у реалізації найкращих інтересів дитини, що суперечить ст.3 Конвенції ООН про права дитини та ст.150 СК України.

У зв`язку з наведеним просить заочне рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Сідоров В.М. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

24 грудня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2024 року у справі № 601/1756/24.

В шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Кременецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №279 від 19 вересня 2023 року.

ОСОБА_4 є громадянкою російської федерації, що підтверджується паспортом громадянина російської федерації № НОМЕР_2 .

Згідно довідки №6119-000013320 про реєстрацію особи громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка України, Тернопільська область, Кременецький район, м.Кременець, є громадянином України з 29 липня 2022 року.

Згідно з витягом про зареєстрованих у житловому будинку від 09 серпня 2024 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Згідно заяви ОСОБА_4 від 06 червня 2024 року, посвідченої приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Михайловою Г.В. (зареєстровано в реєстрі №1146), ОСОБА_4 відмовляється від своїх материнських прав на малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно акту обстеження умов проживання №98/02-12 від 03 вересня 2024 року, складеного начальником служби у справах дітей Кременецької міської ради Г.Мельник встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані та фактично проживають: ОСОБА_1 - батько, ОСОБА_5 - донька. Умови проживання батька і дитини хороші. В будинку проведено сучасний ремонт, кімнати світлі, просторі, облаштовані меблями і сучасною побутовою технікою. Продуктами харчування сім`я забезпечена. Батько дитини створює всі належні умови для проживання та гармонійного розвитку доньки.

Згідно довідки Кременецької опорної лікарні №139 ОСОБА_1 на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться.

Згідно довідки №2 ФОП ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діючу декларацію на обслуговування з 20 лютого 2023 року, проходить профілактичні медичні огляди та огляди з приводу захворювань протягом 2023-2024 років у лікаря-педіатра ОСОБА_8 у МП «Дитячий лікар».

Згідно довідки характеристики від 03 жовтня 2024 року скарг на ОСОБА_1 в Кременецьку міську раду не надходило. До адміністративної відповідальності не притягувався.

Згідно довідки «Резерв+», сформованої 15 липня 2024 року, дата уточнення даних ОСОБА_1 26 серпня 2021 року. Обмежено придатний у воєнний час.

Згідно тимчасового посвідчення № НОМЕР_3 від 20 лютого 2019 року ОСОБА_1 прийнятий на тимчасовий облік запасу Збройних Сил України.

Згідно висновку органу опіки та піклування Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради від 19 вересня 2024 року №2028, орган опіки і піклування Кременецької міської ради вважає доцільним позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно її малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 22 січня 2025 року ОСОБА_4 перетинала державний кордон України: 03 січня 2022 року 14:50 год - виїзд; 03 січня 2022 року 16:33 год - в`їзд; 22 серпня 2024 року - виїзд.

В судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 показала, що вона є сусідкою ОСОБА_1 . Позивач приїхав в будинок з дитиною десь півтора року назад. Маму бачила два рази за весь період їх проживання. З дитиною гуляє батько. Всі сусіди говорили, що вона погана мама. Їхні діти граються разом. Про маму ОСОБА_6 ніколи не згадувала під час ігор з її дочкою.

В судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 показала, що позивач є її племінником. ОСОБА_4 в пологовому будинку не приймала дитину до грудей і дитина була на штучному вигодовуванні. Вони родиною всі допомагали, прибирали в хаті. Відповідачка повідомляла, що дитина їй не потрібна, вона хоче додому та пішла написала відмову від дитини. Перед від`їздом відповідачка не зайшла в кімнату і не попрощалася з дитиною.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України).

Відповідно до статей 3, 155 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона:

1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 209/2821/15-ц.

Згідно із статтею 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на ухилення відповідачкою ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків.

Апеляційний суд зазначає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав.

Умовою ухилення від обов`язків з виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена п.2 ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Судом встановлено, що позивачем не доведено систематичне ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, остання продовжує не виконувати в подальшому свої батьківські обов`язки щодо своєї доньки.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки відповідачки щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що відсутні докази застосування до відповідачки ОСОБА_4 будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

При цьому, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4 виїхала за межі України 22 серпня 2024 року, разом з тим 18 жовтня 2024 року, тобто менш ніж через два місяці ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач на підтвердження поведінки відповідачки щодо невиконання батьківських обов`язків надав лише нотаріально завірену заяву ОСОБА_4 від 06 червня 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_4 від 19 серпня 2024 року та докази виїзду відповідачки за межі України.

Однак та обставина, що відповідачка не проживає разом з донькою та не бажає займатися вихованням дитини, не може бути безумовною підставою для задоволення даного позову, оскільки відсутні беззаперечні докази, що матір не виконує батьківських обов`язків.

В матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався:

- до суду про стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітньої доньки;

- до державного виконавця про розрахунок розміру заборгованості, накладення всіх обмежень на боржника та штрафних санкцій;

- до органів поліції про відкриття кримінального провадження щодо ухилення ОСОБА_4 від сплати аліментів на утримання дитини;

Сама лише згода ОСОБА_4 на позбавлення її батьківських прав не свідчить про невиконання нею обов`язків, не звільняє останню від виконання обов`яків та суперечить частині третій статті 155 СК України.

Таким чином, ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції правильно не брав до уваги висновок Служби у справах дітей Кременецької міської ради, яким визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вказаний висновок недостатньо мотивований, зокрема, не аргументовано, які саме інтереси малолітньої дитини враховано та яким чином позбавлення батьківських прав забезпечуватиме інтереси самої дитини.

Доводи апелянта про те, що поведінку відповідачки можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки не встановлено, що відповідачка притягувалася до відповідальності, виходячи із вимог статті 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей).

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що відмова суду у позбавленні матері її батьківських прав значно погіршить реалізацію особистих прав доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вказані обставини не належать до переліку підстав для позбавлення батьківських прав, визначених в ст.164 СК України.

Колегія суддів зазначає що відсутні докази, що відповідачка негативно впливає на психологічний стан та розвиток дитини, та зазначає, що у разі існування таких проблем їх можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до позбавляння батьківських прав.

При цьому фізична неможливість спілкування матері з донькою через проживання на відстані один від одного не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між ними.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 755/17233/16.

З огляду на викладене відсутні правові підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

З приводу нотаріально засвідченої заяви відповідачки від 06 червня 2024 року про відмову від материнських прав, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25 травня 2022 року у справі №675/2136/19 суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Колегія суддів зазначає, що участь ОСОБА_4 у вихованні дочки не є достатньою, а тому відповідачку слід попередити, що у разі продовження неналежного виконання нею батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, вона в подальшому може бути позбавлена батьківських прав.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що станом на день розгляду справи заява відповідачки про відмову від материнських прав суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання своєї малолітньої доньки, поклавши при цьому на орган опіки і піклування Кременецької міської ради контроль за виконанням ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та доповнення резолютивної частини рішення суду.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2025 року - змінити, доповнивши його резолютивну частину наступним реченням:

«Попередити ОСОБА_11 про необхідність змінити ставлення до виховання своєї малолітньої дочки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Службу у справах дітей Кременецької міської ради, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням нею батьківських обов`язків».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 16 червня 2025 року.

Головуючий: О.З. Костів

Судді: Н.М. Храпак

М.В. Хома