Справа № 459/1891/25
Провадження № 2/459/510/2025
УХВАЛА

про забезпечення позову

11 червня 2025 року Шептицький міський суд Львівської області в складі головуючого судді Мельникович М. В., з участю секретаря судового засідання Горощук А. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересовані особи: Шептицька державна нотаріальна контора Львівської області, приватний нотаріус Вишневська Наталія Степанівна про витребування власником нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

Ухвалою суду від 11.06.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Разом з матеріалами позовної заяви до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач ОСОБА_1 просив з метою забезпечення позову накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Свою заяву обґрунтовував тим, що він являється власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 01 квітня 1999 року, складеного в м. Червонограді Львівської області приватним нотаріусом Заєць М. В. (серія АВА № 913864). Даний факт також підтверджується рішенням Червоноградського міського суду від 25.03.2024, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10.10.2024 та постановою Верховного суду від 19.05.2025. Проте, в результаті неправомірних дій відповідачів дана квартира вибула із його володіння та перейшла до відповідача ОСОБА_2 . На даний час незважаючи на те, що позивач являється власником майна, спірна квартира знаходиться у фактичному володінні відповідача ОСОБА_2 . Тому позивач звернувся до суду з даним позовом з метою витребування свого майна із чужого незаконного володіння. Позивач вважає, що не застосувавши засоби забезпечення позову, зокрема, не наклавши арешт на спірне майно, відповідач в будь-який момент може відчужити даний об`єкт нерухомого майна, що може призвести до неможливості виконання рішення суду. Вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру є співрозмірним позовним вимогам та ефективним заходом. Тому просить клопотання про забезпечення позову задовольнити.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, передбачені ст.150 цього Кодексу. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників у справі з тим, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Судом встановлено, що 01.04.1999 року було укладено Договір дарування, за умовами якого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подарували, а ОСОБА_1 прийняв у дар квартиру за АДРЕСА_2 , що належала дарителям на праві спільної часткової власності. Зазначений договір був посвідчений державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Заєць М. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1086.

Як убачається із матеріалів справи, спірна квартира була відчужена на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2020 року, укладеного між ОСОБА_6 , від імені якої діяла гр. ОСОБА_3 та з другої сторони гр. ОСОБА_4 , відповідно до якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_4 купив квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому дана квартира була продана на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 30.12.2020 року, укладеного між ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Із рішення Червоноградського міського суду від 25.03.2024, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10.10.2024 та постановою Верховного суду від 19.05.2025, вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування від 01 квітня 1999 року складеного в м. Червоноград, Львівської області приватним нотаріусом Заєць М.В. серія АВА № 913864.

Позивач стверджує, що вищевказана квартира вибула із його володіння незаконним чином, внаслідок шахрайських дій ОСОБА_3 24 грудня 2020 року, продала належну позивачу квартиру в АДРЕСА_1 своєму брату ОСОБА_4 , котрий 30 грудня 2020 року перепродав спірну квартиру ОСОБА_2 . Дані незаконні правочини вчинено договорами купівлі продажу від 30 грудня 2020 року серія НОМЕР_1 та договір купівлі продажу від 24 грудня 2020 року серія НОМЕР_2 .

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно існує спір щодо витребування на користь позивача квартири, яка, як він стверджує, вибула з його власності поза його волею.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Суд вважає, що загроза відчуження відповідачем спірного майна є цілком реальною, оскільки це майно (квартира) неодноразово відчужувалося, тобто право власності переходило до інших осіб, що вказує на високу ймовірність того, що квартира після відкриття провадження у цивільній справі може бути знову відчужена. Проте, у разі її чергового відчуження захист прав позивача буде утрудненим та може в подальшому унеможливити виконання рішення суду.

Таким чином, суд вважає, що ефективним, розумним та адекватним способом забезпечення позову буде у виді накладення арешту на дану квартиру, оскільки такий спосіб забезпечення позову є взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Шептицька державна нотаріальна контора Львівської області, приватний нотаріус Вишневська Наталія Степанівна про витребування власником нерухомого майна із чужого незаконного володіння - шляхом накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до завершення розгляду даної справи судом та набранням рішенням суду законної сили.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Копію ухвали направити позивачу для звернення до виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повна ухвала складена 11.06.2025.

Суддя: М. В. Мельникович