П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2025року м. Київ

Справа № 752/17797/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/10112/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Хоменко В.С. 21 березня 2025 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Розумовської Валентини Анатоліївни, ОСОБА_4 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання електронних торгів недійсними та витребування майна,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2024 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій третя особа заявляла самостійні вимоги щодо предмета спору та про прийняття вказаного позову, як самостійного позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову до розгляду із позовом у справі № 752/17797/20 та в якій вона просила визнати недійсними електронні торги та витребувати майно на її користь у строкове платне володіння.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру сплати судового збору за подачу позовної заяви - відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Розумовської Валентини Анатоліївни, ОСОБА_4 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання електронних торгів недійсними та витребування майна - визнано неподаною та повернуто.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником не було надано доказів доплати судового збору у встановленому порядку та розмірі за вказану позовну вимогу, а тому позовна заява була визнана неподаною та повернута.

Не погодилася із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 , представником подано апеляційну скаргу, так як вважають, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Представник скаржника вказує, що подана до суду першої інстанції позовна заява, в подальшому клопотання про зменшення суми судового збору від 25 лютого 2025 року дають підстави вважати, що суд першої інстанції мав всі можливості для повного і правильного встановлення обставин справи. Зазначає, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок відносно того, що заявлені у вказаній позовній заяві позовні вимоги мають майновий характер.

Звертає увагу, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що позивачем було подано позов про розірвання договору банківського поточного рахунку, яка не підлягає вартісній оцінці, а отже відноситься до вимог майнового характеру, а тому суд невірно обрахував суму судового збору, чим обмежив права скаржника.

Вказує, що ОСОБА_1 в її позовній заяві ставились питання про визнання недійсними електронних торгів від 27 березня 2020 року з продажу однокімнатної квартири, а вимога про витребування на її користь вказаної квартири для платного користування була спрямована лише на поновлення її права на строкове платне володіння(користування) вказаною квартирою, наймачем якої вона була разом з матір`ю.

Крім того, зазначає, що на момент проведення електронних торгів на вказану квартиру, скаржник була неповнолітньою, тим самим її було позбавлено права користування цією квартирою, а суд першої інстанції не застосував норму п.12 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Вказує, що нею було подано до суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, відповідь на запит в електронному вигляді від 23 лютого 2025 з указанням «4» - інформація щодо сум виплачених доходів та утриманих податків за запитуваний період в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відсутня.

Вказує, що суд не взяв до уваги суму сплаченого судового збору ОСОБА_1 , чим було доведено серйозність позовних вимог та обгрунтованість позову.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду та залучити її до розгляду справи в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що в листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому вона заявляла самостійні вимоги щодо предмета спору та про прийняття вказаного позову, як самостійного позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову до розгляду із позовом у справі № 752/17797/20 та просила визнати недійсними електронні торги, витребувати майно на її користь у строкове платне володіння.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 195, 177 ЦПК України та надано заявнику строк для усунення недоліків.

Підставами для залишення позовної заяви без руху зокрема слугувало те, що ОСОБА_1 було заявлено вимогу майнового та немайнового характеру. При цьому сплачено було лише за вимогу немайнового характеру.

Таким чином, скаржнику необхідно було визначити ціну позову, яка повинна складатись з дійсної вартості спірного майна станом на день звернення до суду з позовом, а саме надати документ, який підтверджує вартість спірної квартири, надати суду документ про сплату судового збору, а в разі неможливості надати документи на підтвердження визначення ціни квартири, сплатити судовий збір за максимальною ставкою 15140, 00 грн.

25 лютого 2025 року представником ОСОБА_1 було надіслано клопотання про зменшення суми судового збору, в якому остання зазначала, що визначена судом в ухвалі сума в розмірі 15140,00 грн набагато перевищує фінансові можливості скаржника, оскільки вона є студенткою та не отримує доходу, на підтвердження чого надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору.

Підставами повернення заяви заявнику було те, що звільнення від сплати судового збору є правом суду, а не обов`язком, який, вирішуючи таке питання, враховує майновий стан сторони. Надані відомості щодо доходу останньої та твердження що вона взагалі не має ніякого доходу суд оцінив критично, оскільки фізична особа не можу існувати взагалі без доходу, адже загалом існування людини вимагає регулярних витрат. Суд вказав, що жодних доказів на підтвердження обставин, що ОСОБА_1 є студенткою та перебуває на денній формі навчання додано не було.

Таким чином, клопотання про зменшення суми судового збору не підлягало задоволенню, ухвала про залишення позовної заяви без руху виконана не була, а тому позовна заява підлягала поверненню з підстав неусунення недоліків.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ч. 1,3 ст. 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, визначених у ч. 1 ст. 136 ЦПК України, суд у порядку передбаченому законом може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Згідно з положеннями ст.ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175, 177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 % розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

У підтвердження свого майнового стану, ОСОБА_1 надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за 2024 рік.

Разом з цим, якщо суд першої інстанції вважав надані позивачем відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела виплачених доходів та утримання податків за 2020 рік такими, що не підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону або недостатніми, то суд повинен був зазначити про це в ухвалі та продовжити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, проте цього зроблено не було, чим було позбавлено позивача можливості надати інші докази у підтвердження свого матеріального стану або сплати судовий збір.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 1 квітня 2020 року, справа № 503/1904/16, подаючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, особа вправі очікувати задоволення судом такого клопотання, що очевидно надає їй підстави не сплачувати судовий збір, тому одночасна відмова у задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору та визнання неподаною і повернення позовної заяви, чи іншого процесуального звернення, є невиправданим, оскільки у разі відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд може продовжити строк заявнику для сплати судового збору. Реалізацією особою процесуального права на подання клопотання про звільнення від сплати судового збору не може оцінюватись судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору та мати наслідком повернення позовної заяви, оскільки це за процедурою порушує право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Така ж позиція викладена Верховним Судом у постанові від 17 вересня 2024 року у справі №753/660/24, а саме Верховний Суд вказав на те, що у випадку залишення судом клопотання про звільнення скаржника від сплати судового збору без розгляду або відмови в задоволенні такого клопотання суд постановляє ухвалу, яку направляє скаржнику. Отримавши її, скаржник повинен виконати ухвалу суду про залишення апеляційної скарги без руху, а саме подати суду докази сплати судового збору. У випадку якщо скаржник не встигає цього зробити до закінчення строку, наданого судом або встановленого законом на усунення недоліків, він може звернутись до суду із заявою, відповідно, про продовження або поновлення зазначеного строку.

Для цього перед постановленням ухвали про повернення апеляційної скарги з підстави неусунення скаржником її недоліків суд має переконатись, що скаржник отримав ухвалу про залишення без розгляду або відмову в задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судового збору та має розумний строк для сплати судового збору і подання заяви про продовження або поновлення строку на усунення недоліків разом з доказами сплати судового збору. Відповідно до частини шостої статті 260 ГПК України такий строк не повинен перевищувати п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Апеляційний суд постановив ухвалу, якою одночасно відмовив у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору та повернув апеляційну скаргу, проте не вирішив питання про продовження строку для усунення недоліків у зв`язку з відмовою в задоволенні заяви про звільнення сплати судового збору та не обґрунтував підстав ненадання відповідного строку. Внаслідок цього відповідач був позбавлений можливості дізнатись про те, що йому відмовили у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору, та відповідно не зміг сплатити судовий збір і усунути недоліки апеляційної скарги.

За таких обставин апеляційний суд зробив помилковий висновок про повернення апеляційної скарги. Тому оскаржену ухвалу апеляційного суду належить скасувати та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (ч.6 ст. 411 ЦПК України).

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що у цій справі ухвала про повернення позовної заяви позивачу у зв`язку із не усуненням її недоліків є передчасною та не ґрунтується на нормах процесуального права.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, наведені в ухвалі про повернення заяви про ненадання заявником належних доказів у справі, здійснені судом передчасно, що є порушенням норм процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук