ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3901/25 Справа № 183/3401/18 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кіряхно Олег Вікторович, на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року у складі судді Городецького Д.І. по цивільній справі №183/3401/18 за позовом Акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ПАТ Укрсоцбанк, правонаступником якого є АТ Альфа-Банк, звернулося до суду з позовом, пред`явленим до відповідача ОСОБА_1 , на предмет звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер , площею 0,100 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 163/03-7 від 23 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 , в розмірі 99 955,32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2018 року становить 2 613 628,01 грн, та складається з: заборгованості по основній сумі кредиту в розмірі 32 112,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2018 року становить 839 663,39 грн; заборгованості по відсоткам в розмірі 46 010,04 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2018 року становить 1 203 068,82 грн; заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 21 833,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2018 року становить 570 895,80 грн, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною, що становить 151 910,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 163/03-7, відповідно до якого банк надав відповідачу строковий кредит в сумі 37 450,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредиту до 22 листопада 2014 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором № 163/03-7 від 23 листопада 2007 року, між кредитором та іпотекодавцем, яким є ОСОБА_1 , укладено іпотечний договір № 915 від 23 листопада 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Спіренковою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1502, відповідно до якого остання передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер -04-006-0021, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу, кредит у сумі 37 450,00 доларів США. В свою чергу, ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 21 травня 2018 року має заборгованість за кредитом в розмірі 99 955,32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2018 року становить 2 613 628,01 грн.

Позивач, в силу умов як кредитного так і іпотечного договорів, має право у разі неналежного виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань, звернути стягнення на предмет іпотеки, та на підставі ст. 33 ЗУ Про іпотеку звертається до суду за захистом порушених майнових прав з боку ОСОБА_1 , керуючись при цьому інформацією, викладеною у звіті з експертної грошової оцінки № 3088330_02052018_ВА180502-009 від 02 травня 2018 року, де ринкова вартість об`єкта оцінки - земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер -04-006-0021, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складає 151 910,00 грн.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року позов АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на земельну ділянку, кадастровий номер , площею 0,100 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 163/03-7 від 23 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 , в розмірі 99 955,32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2018 року становить 2 613 628,01 грн, та складається з:

- заборгованості по основній сумі кредиту в розмірі 32 112,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2018 року становить 839 663,39 грн;

- заборгованості по відсоткам в розмірі 46 010,04 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2018 року становить 1 203 068,82 грн;

- заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 21 833,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2018 року становить 570 895,80 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

В задоволенні іншої частини позовних вимог АТ «Альфа-Банк» - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 2 278,65 грн (а.с.146-153).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 04 квітня 2024 року в системі Електронний суд через свого представника адвоката Кіряхно О.В. подала заяву про перегляд заочного рішення суду від 18 березня 2020 року.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2024 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року у справі №183/3401/18.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 25 січня 2025 року в системі Електронний суд через свого представника адвоката Кіряхно О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції з підстав пропуску строку позовної давності позивачем та ухвалити нове рішення, яким відмовити з цих підстав у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права.

Позивач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав, але. в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а заочне рішення суду скасувати з відмовою у задоволенні позовних вимог в цілому з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 163/03-7, відповідно до якого банк надав відповідачу строковий кредит в сумі 37 450,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредиту до 22 листопада 2014 року.

Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07 грудня 2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 37 450,00 доларів США, що еквівалентно 189 122,50 грн, підтверджується заявою на видачу готівки № 5-002 від 23 листопада 2007 року.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, кредит надається позичальнику на придбання нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер -04-006-0021, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з договором купівлі-продажу від 23 листопада 2007 року, укладеного між позичальником та продавцем ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1.3 Договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, штрафних санкцій, а також витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає: в день укладення цього договору з позичальником іпотечний договір, за умови якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, для придбання якого, згідно з п. 1.2 цього договору, надається кредит, заставною вартістю за погодженням сторін 222 500,00 гривень, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день укладення цього договору складає 44 059,41 доларів США. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяженню нерухомого майна іпотекою - реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона (п. 1.3.1 цього Договору).

Відповідно до умов Кредитного договору, позичальник - відповідач ОСОБА_1 зобов`язувалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту (п. 1.1.1 Кредитного договору).

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу, кредит у сумі 37 450,00 доларів США.

Натомість, ОСОБА_1 не виконує умови договору, не сплачує платежі, в результаті чого станом на 21 травня 2018 року має заборгованість за кредитом в розмірі 99 955,32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2018 року становить 2 613 628,01 грн, яка складається з:

- заборгованості по основній сумі кредиту в розмірі 32 112,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2018 року становить 839 663,39 грн;

- заборгованості по відсоткам в розмірі 46 010,04 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2018 року становить 1 203 068,82 грн;

- заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 21 833,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2018 року становить 570 895,80 грн, що підтверджується розрахунком банку.

Відповідно дост. 549 Цивільного кодексу Українита умов договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно дост. 550 Цивільного кодексу Україниправо на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У зв`язку з порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору відповідачу нараховано неустойку (пеню).

Судом першої інстанції також встановлено, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором № 163/03-7 від 23 листопада 2007 року, між кредитором та іпотекодавцем, яким є ОСОБА_1 , укладено іпотечний договір № 915 від 23 листопада 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Спіренковою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1502, відповідно до якого останній передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер -04-006-0021, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу Українизобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.525,526 Цивільного кодексу Україниодностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до п. 2.4.3 Іпотечного договору, сторонами визначено, що у разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором, то іпотекодержавець (банк), має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.6, 4.7, 4.8 Іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечення іпотекою зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ Про іпотеку", або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-які особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; у разі звернення стягнення на предмет іпотеки га підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-які особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», або шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження; уразі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

З`ясовуючи характер спірних правовідносин, суд першої інстанції вважав встановленим, що банком на адресу відповідача не було направлено вимогу про усунення порушення зобов`язання, засобів досудового врегулювання спору між сторонами здійснено не було. Однак наголосив, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Зазначена позиція викладена у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року.

Згідно ст. 575 Цивільного кодексу Україниіпотека є окремим видом застав. Так, згідно частини першої зазначеної статті іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За своєю правовою природою іпотечний договір є договором застави нерухомого майна, правовідносини за якими регулюються параграфом 6 Глави 49 Цивільного кодексу України,Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" та ст. 572 Цивільного кодексу України, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

На підставі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору про іпотеку), іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом-у черговості їх державної реєстрації.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

На підставі ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ч.1ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленоїстаттею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Колегія суддів наголошує, що доводи скаржника про незгоду зі встановленими фактичними обставинами справи щодо розміру заборгованості не може прийняти до уваги, оскільки скаржник жодного доказу на спростування встановленого як загального, так і з розбивкою розміру такої заборгованості не надавав, тому належить вважати доведеним визначений судом першої інстанції розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем, яка виникла станом на 21 травня 2020 року.

Разом з цим, колегія суддів повністю приймає доводи скаржника про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, що судом першої інстанції до уваги взято не було, з огляду на те, що кредитний та іпотечний договори укладені 23 листопада 2007 року, кінцевий строк дії договорів 22 листопада 2014 року, але останній платіж за кредитом, за твердженнями скаржника, було здійснено у листопаді 2007 року, що є підставою вважати, що строк позовної давності належить відраховувати з листопада 2007 року та до листопада 2010 року. Натомість, позивач звернувся до суду лише 12 червня 2018 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (стаття 266 ЦК України).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).

Умовами кредитного договору сторони погодили, щопогашення кредиту здійснюється щомісячними платежами. Кінцевий строк повернення кредиту - до 13 травня 2018 року включно.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до пункту 4.5 статті 4 договору зазначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таке ж узгоджується і з умовами п.7.4 кредитного договору.

У відповідності до наданого розрахунку вимог банку у зв`язку з неповернення ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором №163/03-7 від 23 листопада 2007 року, колегією суддів встановлено, що останній платіж ОСОБА_1 , який зараховано банком у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позичальником здійснений 06 листопада 2008 року (а.с.15).

Черговий щомісячний платіж, який мав бути здійснений до 05 грудня 2008 року, позичальник не здійснила, відтак, враховуючи п.4,5 кредитного договору, 04 березня 2009 року сплив строк користування кредитом і починаючи з цієї дати банк мав право звернутися з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В силу ст. 257 ЦК України позивач мав право подання цього позову до суду щонайменше до 04 березня 2012 року, враховуючи, що строк дії кредитного договору встановлювався умовами цього договору до 22 листопада 2017 року. Однак, з такою вимогою ПАТ Укрсоцбанк, правонаступником якого є АТ Альфа-Банк, звернулося до суду лише 12 червня 2018 року, тобто з пропуском позовної давності, визначений зазначеною статтею ЦК України.

Встановлені колегією суддів фактичні обставини та встановлення пропуску позивачем строку позовної давності узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2025 року у справі №755/2598/22.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постановою Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 встановлено, що приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності.

Враховуючи викладене, оскільки скаржник, яка оскаржує заочне рішення у справі, заявила про застосування позовної давності в апеляційній інстанції, і колегією суддів не встановлено ані зупинення, ані переривання такого строку, а порушення майнових прав позивача з боку відповідача колегією суддів було встановлено саме цією постановою, тому належить відмовити у задоволенні позовних вимог банку з підстав пропуску позивачем строку позовною давності для звернення з цим позовом до суду.

Колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, в порушення норм як матеріального, так і процесуального права, не з`ясував належним чином моменту виникнення права у позивача вимоги до відповідача у справі, не дослідив достатньо умов як кредитного, так і іпотечного договору, дійшовши помилкового висновку про задоволення позовних вимог, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог банку.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року постановлено з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ Альфа-Банк у повному обсязі.

Разом з цим, за положеннями ч.13 ст.141 ЦПК України, з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, належить переглянути і питання стягнутого з ОСОБА_1 на користь банку судового збору у розмірі 2 278,65 грн, сплаченого позивачем у даній справі за подання цього позову, та віднести такі витрати на рахунок позивача.

Також колегія суддів, у відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з АТ Альфа-Банк на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги 2 734,38 грн, враховуючи результат розгляд її апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кіряхно Олег Вікторович задовольнити.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 278,65 грн, сплачені Акціонерним товариством Альфа-Банк за подання позову, віднести на рахунок позивача.

Стягнути з Акціонерного товариства Альфа-Банк на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги 2 734,38 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 04 червня 2025 року.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна