ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/370/25
12 червня 2025 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Куценка О. О., секретаря судового засідання Двібородчин І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду селища Богородчани цивільну справу за позовною заявою представника Кудіної Анастасії Вячеславівни, який діє в інтересах позивача товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Фінансова компанія (ФК) «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості за кредитним договором
в с т а н о в и в:
21 березня 2025 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява представника позивача по довіреності Кудіної Анастасії Вячеславівни, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості:
за кредитним договором №7474631 у розмірі 47 552,48 грн., з яких: 13 450 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 34 102, 48 грн. - сума заборгованості за відсотками;
Всього просили стягнути із відповідача, на користь позивача суму заборгованості за вказаними вище кредитними договорами в загальному розмірі 59 552, 48 грн та судові витрати.
21 березня 2025 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями.
24 березня 2025 року ухвалою судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Куценка О.О. відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що 14 січня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №7474631 про надання споживчого кредиту.
27 вересня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №27092024, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників за Договором факторингу №27092024 від 27 вересня 2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 47 552,48 грн, з яких 13 450 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 34 102, 48 грн. сума заборгованості за відсотками.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 27 вересня 2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
21 жовтня 2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 21102024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» - права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 21102024 від 21 жовтня 2024 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 12 000 грн, з яких: 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9 000 грн сума заборгованості за відсотками.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21 жовтня 2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Представник позивача у позові зазначив, здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, у разі неявки в судове засідання відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи у порядку загального позовного провадження не подавав.
За таких обставин, з урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
У відповідності до статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, позивач набув право Вимоги до відповідача за вище вказаним кредитним договором на законних підставах.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відносно вимог щодо стягнення заборгованості за договором №7474631 від 14 січня 2024 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
14 січня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №7474631, відповідно до якого клієнту на умовах строковості, зворотності, платності, надано кредит в розмірі 20 000 грн. ( п. 1.3 договору), строком на 360 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству: стандартна процентна ставка 805,20% (процентів) річних (2,20% в день), знижена процентна ставка 602,25 % річних (1,60% в день).
Клієнт зобов`язаний своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, встановленому договором. Цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором С4412, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 7-15).
27 вересня 2024 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №27092024, у відповідності до умов якого ТзОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «Авентус Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.20-22,23).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 21 лютого 2025 року за Договором факторингу №27092024, від 27 вересня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 47 552,48 грн, з яких 13 450 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 34 102,48 грн. сума заборгованості за відсотками (24).
Разом з цим, п.2.1 Договору від 14 січня 2024 року №7474631 передбачено, що кредит надається Клієнту у безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору від 14 січня 2024 року №7474631, було видано кредит відповідно до вимог п.2.1 Договору в сумах заявлених позовних вимог. Визначення даних сум в кредитному договорі не свідчить про отримання кредиту відповідачем та саме в цьому розмірі і відповідно виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договору.
Розрахунок заборгованості зроблений позивачем на час укладання договору факторингу (а.с.25), не є належним доказом, який може підтверджувати отримання кредиту відповідачем, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу.
Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є не достатнім для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами ТОВ ФК «ЄАПБ» та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Відтак, з огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів за Договором від 14 січня 2024 року №7474631 та наявності у нього заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним умов кредитного договору та правильність розрахунку її розміру, а тому вважає, що у задоволенні позову у цій частині слід відмовити, у зв`язку із його необґрунтованістю.
Вказаний договір було підписано Позичальником ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором (одноразовий пароль ) W2772341 (а.с.33 зворот).
Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення власних (особистих) потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 3 000,00 грн.; строк кредитування - 120 днів; дата надання кредиту 28 січня 2024 року. Дата погашення кредиту 26 травня 2024 року. Процентна ставка- 2,50 % в день(п1.1.,1.2, 1.4.1 Договору).
Згідно п1.6 Договору кредит надається в безготівковій формі у національній валюті за реквізитами платіжної картки5167-81 НОМЕР_2 .
В зазначеному розрахунку відображено нарахування відсотків у відповідності до умов договору, сума боргу на яку нараховувалися відсотки, сплата боргу тощо.
Суд вважає, що Відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Отже, в порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, ними дотримано письмову форму укладення кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог ст.ст. 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов.
Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
21 жовтня 2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 21102024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» - права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 21102024 від 21 жовтня 2024 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 12 000 грн, з яких: 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9 000 грн сума заборгованості за відсотками.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21 жовтня 2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Будь-яких конкретних правових доказів про повне або часткове спростування позовних вимог, стороною відповідача суду не надано.
Частиною 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Разом з цим, стосовно розміру нарахування позивачем процентів за користування кредитними ресурсами, суд зазначає наступне.
Право на таке нарахування, умови, розміри та періоди дії ставок визначено умовами Договору. Як вбачається із розрахунку проценти нараховувалися за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, у період з 28 січня 2024 по 26 травня 2024 року(включно), всього 120 днів за процентною ставкою 2,50 % .
Підпунктом 6 пункту 5 Закону N 3498-IX від 22 листопада 2023 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (далі Закон N 3498-IX) стаття 8 Закону України "Про споживче кредитування" була доповнена частиною п`ятою, згідно з якою з максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Закон України N 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Тобто Закон N 3498-XI набрав законної сили до укладання кредитного договору і має застосовуватися до спірних правовідносин.
Таким чином позивачем за період з 28 січня 2024 по 26 травня 2024 (120 днів) були нараховані щоденні проценти у розмірі 2,5 % (75 грн) , що не відповідає вимогам Закону N 3498-XI, оскільки розмір відсотків обмежено до 1,0% (30 грн) в день за вказаний період.
Тобто, за період з 28 січня 2024 по 26 травня 2024 (120 днів), підлягають нарахуванню щоденні проценти у розмірі 1,0 % (30,00 грн), що відповідає вимогам Закону N 3498-XI, всього на суму 3 600 грн. (120 днів*30,00 грн).
За таких обставин позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 000,00 грн. та 3 600, 00 грн. заборгованість за відсотками, а всього на загальну суму 6 600, 00 грн.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 59 552, 48 грн., задоволено вимог на загальну суму 6 600 грн., що складає 11,08 %.
При подачі позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 335,44грн., що складає 11,08 % від 3028 грн.
Керуючись ст.10, 12, 81, 223, 258, 263-265, 268, 273, 280-285, 354-355 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 335,44 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Повне рішення складено 12 червня 2025 року.
Суддя