Справа № 2-1692/11
Провадження №: 4-с/752/20/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Митрофанової А.О.,

при секретарі Осадчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересована особа - Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заява скарга ОСОБА_1 (далі - заявник), адреса: АДРЕСА_1 , на дії державного виконавця, заінтересована особа - Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - заінтересована особа), адреса: 03127, місто Київ, вулиця Здановської Юлії, будинок 22/15, в якій заявник просить скасувати арешт, накладений постановою головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 від 20 січня 2012 року на майно, яке належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: транспортний засіб AUDI 100, державний номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 1992 року, номер кузову НОМЕР_3 /.

Подану скаргу обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у Голосіївському ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження НОМЕР_6 з виконання виконавчого документу №2-1692/11 виданий 22.07.2011 року Голосіївським районним судом міста Києва.

20.01.2012 року постановою головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), у виконавчому провадженні НОМЕР_6, було накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: транспортний засіб AUDI 100, державний номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 1992 року, номер кузову НОМЕР_3 /.

Рішенням ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.03.2012 року у справі №2-1692/11 було скасовано рішення Голосіївського районного районного суду міста Києва від 14.04.2011 у справі №2-1692/11 та винесено нове рішення від 01.10.2012, яким позовні вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу, річних відсотків, суми інфляційних втрат та інших витрат за договором позики залишено без задоволення. Проте постанова про зняття арешту з майна винесена не була, що на сьогоднішній день перешкоджає заявнику вільно розпоряджатися своїм майном, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися зі скаргою до суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року скаргу призначено до судового розгляду, зобов`язано Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), подати на адресу суду в строк до 25 червня 2024 року належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_5.

Заявник в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за наявними в ній матеріалами, вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, просив розгляд справи проводити у його відсутність.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, перевіривши наведені сторонами доводи, суд приходить до наступного.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, як передбачено ч. 1 ст. 447 ЦПК України.

Судом встановлено, що на виконанні у Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа

Голосіївського районного суду міста Києва №2-1692/11 від 22.07.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг 239118,20 грн.

20.01.2012 Постановою головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Чаргадзе Н.О., у виконавчому провадженні НОМЕР_6, було накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: транспортний засіб AUDI 100, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Листом від 10.02.2025 Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва №2-1692/11 від 22.07.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг 239118,20 грн.

01.09.2011 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

23.09.2011 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

20.01.2012 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника, оскільки за боржником зареєстрований транспортний засіб: AUDI 100 ДНЗ НОМЕР_2 .

27.12.2014 державним виконавцем керуючись п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Разом з тим повідомили, що надати більш детальну інформацію немає можливості, оскільки відповідно до розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом,

Відповідно до п.п. 6, 8 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Згідно з ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII (у редакції, яка була чинною станом на день повернення виконавчого листа) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачеві з підстави п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII арешт з майна боржника не знімається, що вказує на правомірність дій державного виконавця щодо незняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого листа стягувачеві.

Суд зазначає, що Закон № 1404-VIII не врегульовує відносини щодо припинення заходів примусового виконання (зняття арешту) у разі завершення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII та закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, зокрема й за наявності на це волі самого стягувача.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується або фактичним виконанням судового рішення, або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 34/425).

Крім того, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Ці норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За встановлених судом обставин у цій справі відмова у задоволенні скарги на бездіяльність органу державної виконавчої служби щодо незняття арешту, накладеного на все майно, унеможливила б здійснення ним прав власника щодо належного йому майна, оскільки чинне законодавство не врегульовує відносини зняття обтяжень з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачу та за відсутності інших відкритих виконавчих проваджень.

Аналогічні висновки зроблені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 2-5422/11 (провадження № 61-1437св22).

Тому, враховуючи відсутність виконавчого провадження, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, незняття арешту з майна заявника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, тому суд дійшов висновку про те, що скарга підлягає задоволенню

На підставі викладеного, керуючись ст. 129-1 Конституції України, ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 18, 260, 447, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересована особа - Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 від 20 січня 2012 року на майно, яке належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: транспортний засіб AUDI 100, державний номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 1992 року, номер кузову НОМЕР_3 .

Відомості щодо учасників справи:

Заявник - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Заінтересована особа - Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса: 03127, місто Київ, вулиця Здановської Юлії, будинок 22/15 .

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Митрофанова