справа № 489/2674/25 провадження №2/489/1939/25
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У квітні 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики № 2898366 в розмірі 14107,50 грн. та № 79953198 в розмірі 16235,00 грн., всього заборгованості в розмірі 30342,50 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 07.05.2024 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») укладено договір позики №2898366.

14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21.

Відповідно до Реєстру боржників № 31 від 25.09.2024 до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача в сумі 14107,50 грн.

Також, 26.05.2024 між відповідачем та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» був укладений договір позики №79953198.

14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21.

Відповідно до Реєстру боржників № 36 від 28.10.2024 до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача в сумі 16235,00 грн.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Посилаючись на наведені обставини та те, що відповідачем в позасудовому порядку борг не погашено, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.04.2025 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади. Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд.

Правом на дання відзиву відповідач не скористався.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що 07.05.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики №2898366, відповідно до умов якого відповідач отримав позику у розмірі 9000,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою процентів в розмірі 0,225 % в день, яка діє протягом строку кредитування, та 2,70 % в день за понадстрокове користування позикою.

Згідно з п.1 договору позики, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), без забезпечення, на погоджений умовами договору строк (надалі - «строк позики»), для задоволення власних потреб (без конкретної споживчої мети), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Пунктом 4 договору позики передбачено, що проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення , на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за цим договором.

Договір відповідачем підписано електронним підписом з ідентифікатором «20nIq4».

Одночасно відповідачем було підписано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком № 1 до договору позики №2898366 від 07.05.2024.

14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, до якого 28.07.2021, 13.06.2022, 25.09.2024 його сторони уклали додаткові угоди, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 31 від 25.09.2024 до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача за договором позики № 2898366 в сумі 14107,50 грн., з яких: 9000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 607,50 грн. сума заборгованості за відсотками; 4500,00 грн. сума заборгованості по процентам за надстрокове користування позикою.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 25.02.2025 заборгованість за договором позики № 2898366 від 07.05.2024 не погашена та залишок заборгованості складає 14107,50 грн., з якої 9000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 607,50 грн. сума заборгованості за відсотками; 4500,00 грн. - сума заборгованості за процентам за понадстрокове користування позикою.

Крім того, 26.05.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики №79953198, відповідно до умов якого відповідач отримав позику у розмірі 5000,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою процентів в розмірі 0,83 % в день. та 2,70 % в день, яка діє протягом строку кредитування, та 2,70 % в день за понадстрокове користування позикою.

Згідно з п.1 договору позики, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), без забезпечення, на погоджений умовами договору строк (надалі - «строк позики»), для задоволення власних потреб (без конкретної споживчої мети), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Договір відповідачем підписано електронним підписом з ідентифікатором «45127».

Одночасно відповідачем було підписано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком № 1 до договору позики №79953198 від 26.05.2024.

14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, до якого 28.10.2024 його сторони уклали додаткову угоду, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 36 від 28.10.2024 до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача за договором позики № 79953198 в сумі 16235,00 грн., з яких: 5000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1245,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 9990,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

Із позову та доданих до нього розрахунків вбачається, що після набуття права вимоги до відповідача, нарахування процентів та інших платежів позивачем не здійснювалося та він просить стягнути заборгованість в розмірі на момент набуття права вимоги.

Правове обґрунтування та мотиви суду.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина перша статті 207 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з вимогами частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 14.06.2022 у справі №757/40395/20.

Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що договори позики та кредитний договір укладено дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом їх підписання відповідачем накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на її номер мобільний телефону.

Отже, договори були вчинені в електронній формі, яка відповідно до статті 207ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.

За такого, на підставі наявних в матеріалах справи доказів та враховуючи алгоритм дій, які необхідно вчинити особі, яка укладає в електронній формі кредитний договір, суд вважає доведеними факт укладання відповідачем договір позики та отримання відповідачем грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договорами.

Також доведеним є набуття позивачем права вимоги до відповідача. При цьому суд враховує, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, а відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010, ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що розглядається, докази визнання недійсними договорів факторингу відсутні.

Разом з тим суд не погоджується із розрахунками заборгованості позивача в частині стягнення з відповідача пені за порушення зобов`язань по договору позики № 79953198 від 26.05.2024.

Так, в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан, який у подальшому продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», та який діє до цього часу.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-IX (набрав чинності 17.03.2022) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Таким чином, нарахування позивачем в період дії в Україні воєнного стану неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання відповідачем взятих грошових зобов`язань не відповідає закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи встановлені обставини, які підтверджені дослідженими судом доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики №2898366 в розмірі 14107,50 грн. (9000,00 + 607,50 + 4500,00 грн.) та договором позики № 79953198 в розмірі 6245,00 грн. (5000,00 +1245,00).

У зв`язку із частковим задоволенням позову, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2030,87 грн. (3028,00 х 67,07%)

Керуючись статями 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 2898366 від 07.05.2024 в розмірі 14107,50 грн. та договором позики № 79953198 від 26.05.2024 в розмірі 6245,00 грн. всього в загальному розмірі 20352,50 грн. (двадцять тисяч триста п`ятдесят дві гривні 50 коп.) та 2030,87 грн. (дві тисячі тридцять гривень 87 коп.).

У іншій частині позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри,30.

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 17.06.2025.

Суддя І.В.Коваленко