Справа № 688/666/25
Провадження № 2/761/5981/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого-судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Клюс В.В.

за участі:

представника відповідача: Ємельянової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС про визнання права власності

в с т а н о в и в :

В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Шепетівського районного суду Хмельницької області з позовом до Головного сервісного центру МВС, в якому просив суд:

-визнати за ним ( ОСОБА_2 ) право власності на вантажний автомобіль марки ГАЗ-5204, фургон - С, 1965 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_3 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 липня 2002 року на підставі біржового договору (угода) купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний номер №255831 він придбав у ВАТ ?Шепетівська сільгосптехніка? транспортний засіб моделі ГАЗ-52-04, 1989 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , транзитний номерний знак НОМЕР_5 . Вищезазначений автомобіль перебуває у технічно справному стані та постійно знаходився у нього, однак, ним він не користувався та не міг здійснити його реєстрацію у зв?язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Він ( ОСОБА_1 ) звертався до ТСЦ №684 РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області із заявою щодо здійснення реєстрації автомобіля ГАЗ-52-04. Проте, ТСЦ №684 РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області було відмовлено у здійсненні реєстрації вищезазначеного автомобіля та зазначено, що проведення реєстрації транспортного засобу можливе, лише з дотриманням вимог постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998. А тому, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з позовом.

09 квітня 2025 року представник відповідача через систему Електронний суд надіслав письмовий відзив на позов та просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Свої заперечення обґрунтовує тим, що між сервісним центром та позивачем не існує цивільно-правових відносин; ГСЦ МВС не є особою, яка не визнає, порушує або оспорює право власності ОСОБА_1 на транспортний засіб. Вказані обставини свідчать про те, що ГСЦ МВС не є належним відповідачем у даній справі. Представник відповідача вказує, що наразі законодавством встановлено, що біржова угода може свідчити про правомірність придбання транспортного засобу лише у разі, якщо вона укладена на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках, територіальний орган МВС не має законодавчо встановлено права відійти від вказаних приписів чинного законодавства та здійснити державну реєстрацію права власності на підставі біржової угоди на незареєстрованому в уповноваженому органі МВС бланку. Окрім цього, зазначає, що з моменту фактичного придбання вказаного транспортного засобу та до моменту звернення із заявою про його перереєстрацію пройшло понад 22 роки, позивачем не надано поважних причин, які б заважали йому вчинити ці дії раніше, а тому, саме бездіяльність ОСОБА_1 стала підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав заяву про розгляд справи за його відсутності; на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечувала, з підстав, зазначених у письмовому відзиві.

Суд, заслухав пояснення представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Перевіряючи обставини по справі судом встановлено, що 18 липня 2002 року на підставі біржового договору (угода) купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний №255831 ОСОБА_1 придбав у ВАТ ?Шепетівська сільгосптехніка? транспортний засіб моделі ГАЗ-52-04, 1989 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 . Відповідно до пункту 2 вищевказаного біржового договору зазначений транспортний засіб належав ВАТ ?Шепетівська сільгосптехніка? на підставі технічного паспорта ВП №712116 від 29 грудня 1989 року (а.с.5-7).

Із наявної в технічному паспорті автомобіля відмітки вбачається, що 18 липня 2002 року транспортний засіб ГАЗ-52-04, 1989 року випуску, кузов № НОМЕР_4 знято з обліку у зв?язку із укладенням біржового договору (а.с.6 (зворотній бік)).

Відповідно до пункту 6 Біржового договору, вищезазначений транспортний засіб повинен бути зареєстрований в ДАІ за місцем проживання покупця на протязі 10 днів.

Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивач зазначає, що у зв?язку із зміною власника автомобіля та відсутністю у нього правовстановлюючих документів на автомобіль, він не мав змоги здійснити реєстрацію транспортного засобу.

Як вбачається із звіту № 1/11-1 про оцінку транспортного засобу від 01 листопада 2024 року, ринкова вартість вантажного автомобіля (фургона) ГАЗ 52-04, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_4 , 1989 року випуску, становить 43 725, 00 грн (а.с.9-11).

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Територіального сервісного центру МВС № 6845 із заявою щодо реєстрації автомобіля ГАЗ-52, 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 .

Із відповіді ТСЦ №684 РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області від 03 листопада 2024 року вбачається, що останній відмовив ОСОБА_1 у здійсненні реєстрації транспортного засобу. Представником відповідача зазначено, що на момент звернення за перереєстрацією транспортного засобу, згідно із пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України ?Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів? № 1388 від 07 вересня 1998 року (зі змінами від 18 листопада 2015 року) біржовий договір, оформлений на бланку, який не зареєстровано в уповноваженому органі МВС не є документом-підставою для здійснення реєстраційних операцій з транспортним засобом. Реєстрація даного автомобіля в сервісних центрах МВС можлива лише при дотриманні вимог ЗУ ?Про дорожній рух? та Порядку №1388. (а.с.14-17).

Відповідно до ч.1ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено, право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

За приписами ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших.

Відповідно до ч.1, 2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України).

Згідно ст.34 Закону України ?Про дорожній рух?, державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов?язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів встановлена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі за текстом - Порядок)

Згідно з пунктом 3 вищевказаного Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

За приписами абзаців першого та другого пункту 7 вищевказаного Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, встановленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Положеннями пункту 8 вищевказаного Порядку визначено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України ?Про дорожній рух?).

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 8 Порядку документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між покупцем та суб`єктом господарювання, який є власником зареєстрованого за ним транспортного засобу і здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, підписаний уповноваженою особою такого суб`єкта господарювання та скріплений печаткою (у разі наявності); укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою; договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, оформлений в електронній формі засобами Єдиного державного реєстру транспортних засобів підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; документи, що підтверджують придбання транспортного засобу для необхідності використання його під час проведення оперативно-розшукових, контррозвідувальних, розвідувальних заходів та негласних слідчих (розшукових) дій відповідно до законодавства (крім транспортних засобів, не зареєстрованих у сервісних центрах МВС); митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу або зазначений у такому договорі окремий договір купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу, або інший договір, визначений договором фінансового лізингу; акт про проведений електронний аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем; рішення про безоплатну передачу конфіскованого майна, винесене комісією, утвореною відповідно до пункту 11 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. № 985; акт про придбання майна на аукціоні з продажу майна боржників у справах про банкрутство (неплатоспроможність); договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений за результатами прилюдних торгів (аукціону) або електронних торгів, за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, або акт про реалізацію активів на електронних торгах, виданий Національним агентством з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів; акт про придбання товару на електронному аукціоні, виданий митним органом у разі продажу транспортних засобів у випадках, передбачених статтею 243 Митного кодексу України; договір купівлі-продажу, оформлений в електронній формі засобами електронного кабінету водія або Порталу Дія.

Враховуючи вищевикладене, державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови надання власниками транспортних засобів, зокрема, документів, які підтверджують правомірність їх придбання, отримання, ввезення, митного оформлення, а також відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху. Також цієї нормою встановлено вичерпний перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин.

Станом на час придбання ОСОБА_1 автомобіля біржовий договір, оформлений на бланку, який не зареєстровано в уповноваженому органі МВС, вважався документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу. Станом на момент звернення до суду наданий позивачем біржовий договір (угода) купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний №255831 від 18 листопада 2002 року вже не є таким документом. Таким чином, позивач на законних підставах набув право власності на транспортний засіб ГАЗ-52-04, 1989 року випуску, але без проведення його реєстрації в уповноважених органах МВС заборонена його експлуатація.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 278/3640/18 суд, аналізуючи положення статті 334 ЦК України та статті 34 Закону України ?Про дорожній рух?, зазначив, що видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі

№ 916/1608/18 зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв?язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Відповідач у цій справі проводить лише державну реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів, а між позивачем та відповідачем не існує будь-яких цивільно-правових відносин, у зв?язку з чим сервісний центр не може бути особою, яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на транспортний засіб.

Із наведеного слідує, що між сторонами відсутній будь-який цивільно-правовий спір стосовно права власності на спірний автомобіль, оскільки, відповідач є органом державної влади, який здійснює лише реєстраційні дії щодо цього майна, не є учасником цивільно-правих відносин, а отже і особою, яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на транспортний засіб.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 161/19385/19 (провадження № 61-10739св20) та постанові Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі № 757/35505/17-ц (провадження № 61-32445св18).

Фактично між сторонами існує спір стосовно проведення державної реєстрації транспортного засобу, а не спір про право власності, тому у разі незгоди з діями працівників сервісного центру позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ

подано, як до неналежного відповідача, який не оспорює право власності позивача на транспортний засіб, а тому, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.316, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст.13, 81, 83, 258, 259, 263-265, 273, 279, 352-354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС про визнання права власності - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: