Провадження № 2/756/1120/25
02 червня 2025 року місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Ткач М.М.,
за участі секретаря судових засідань - Тагієва Р.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про скасування (припинення) обтяження рухомого майна,
До Оболонського районного суду міста Києва звернувся представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ксенжик К.В. із зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про скасування (припинення) обтяження рухомого майна.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про скасування (припинення) обтяження рухомого майна. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 23.01.2025 витребувано у Головного сервісного центру МВС України інформацію про всіх зареєстрованих власників транспортного засобу марки Mitsubishi L200, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 із зазначенням дати, підстав набуття/перереєстрації транспортного засобу на кожного нового власника, та наданням копій відповідних правовстановлюючих документів; інформацію про перебування транспортного засобу марки Mitsubishi L200, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 у заставі із зазначенням дат накладення такого обтяження та його правових підстав; надати витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо транспортного засобу марки Mitsubishi L200, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 ; витребувано у Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФОРМАЦІЙНІ СИСТЕМИ» електронні копії всіх документів, на підставі яких реєстратором Регіональної філії міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» Бондаренко Юлією Йосипівною в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 10.03.2023 зареєстровано обтяження за №30380660: тип обтяження: застава рухомого майна, об`єкт обтяження: автомобіль легковий, Mitsubishi L200, рік випуску - 2007, колір - чорний, тип - легковий пікап-В, номер об`єкта НОМЕР_3 , номер державної реєстрації: НОМЕР_6 ; витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» належним чином завірену копію договору застави транспортного засобу марки Mitsubishi L200, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 та інформацію про його чинність.
06.03.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» надійшла відповідь на виконання вимог ухвали суду.
12.03.2025 та 18.03.2025 до суду від Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФОРМАЦІЙНІ СИСТЕМА» надійшла відповідь на виконання вимог ухвали суду.
13.03.2025 до суду від Головного сервісного центру МВС надійшла відповідь на виконання вимог ухвали суду.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26.03.2025 підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про скасування (припинення) обтяження рухомого майна закрито; призначено справу до розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся. При цьому, представник позивача у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за відсутності позивача, заперечень стосовно заочного розгляду справи не висловив.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся.
Положеннями ч. 8 ст. 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст.ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що згідно з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 24.03.2017, власником транспортного засобу марки «MITSUBISHI L 200», 2007 року випуску, колір чорний, номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 є позивач ОСОБА_1 .
Відповідно до отриманої інформації від Головного сервісного центру МВС від 13.03.2025, згідно зі відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів та за результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України стосовно транспортного засобу марки «MITSUBISHI L 200», 2007 року випуску, номер шасі: НОМЕР_3 , первинна реєстрація транспортного засобу, придбаного в торговельній організації в розстрочку ((4801) ВРЕР м. Миколаїв) була проведена 27.11.2007 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . При реєстрації на автомобіль було видано номерні знаки НОМЕР_6 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 27.11.2007. 14.07.2010 зазначений транспортний засіб було знято з обліку для реалізації ((4801) ВРЕР м. Миколаїв) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . У подальшому, 12.07.2011 здійснено реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу, придбаного в торговельній організації (ТСЦ 5141) за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 . При реєстрації на автомобіль було видано номерні знаки НОМЕР_8 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 від 12.07.2011. 05.09.2014 вказаний автомобіль було перереєстровано на нового власника за довідкою-рахунком ((4801) ВРЕР м. Миколаїв) - МОБФСДМ, 13866445, адреса: АДРЕСА_3 . Унаслідок перереєстрації на автомобіль було видано номерні знаки НОМЕР_10 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 від 05.09.2014. 24.03.2017 вищезазначений автомобіль було перереєстровано на нового власника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_4 . Перереєстрація транспортного засобу була проведена на підставі укладеного безпосередньо в Територіальному сервісному центрі договору купівлі-продажу №4841/2017/386450 від 24.03.2017. При реєстрації на автомобіль було видано номерні знаки НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 24.03.2017.
Таким чином, з 24.03.2017 саме позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «MITSUBISHI L 200», 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 .
Як вбачається з матеріалів, 10.03.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося з заявою про реєстрацію обтяження рухомого майна - автомобіля легкового Mitsubishi L 200, рік випуску - 2007, колір - чорний, тип - легковий пікап-в, серійний номер: НОМЕР_3 , номер державної реєстрації - НОМЕР_6 . Боржником зазначено ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 . Документ- підстава: договір застави №1544-04/07 від 27.11.2007, виданий ТОВ «Кредитні ініціативи».
За змістом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння користування та розпорядження своїм майном.
У силу ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 391 ЦК України).
Відповідно до ч.1, 2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Положеннями ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" та ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до вимог ст. 3 цього Закону, заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.
Право застави виникає з моменту укладання договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та впливає на чинність договору застави (ст. 16 Закону України «Про заставу»).
Частинами 3, 4 ст. 577 ЦК України передбачено, що застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Згідно вимог ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно з ст. 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.
Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Згідно з ст. 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.
За змістом ст. 42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.
Частиною четвертою статті 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно з ст.. 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначається реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.
Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Отже, перш ніж набути у власність обтяжену заставою рухому річ, набувач має можливість довідатися про наявність такого обтяження з публічного реєстру. Добросовісна особа, яка придбає рухому річ у власність, вправі покладатися на відомості про обтяження. Такий висновок цілком узгоджується із метою запровадження державної реєстрації обтяжень рухомого майна. У протилежному випадку функціонування державних реєстрів взагалі втрачає жодний сенс. За відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про зареєстровані обтяження особа, яка добросовісно покладалась на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких обтяжень, набуває право на таке рухоме майно вільним від незареєстрованих обтяжень.
З огляду на такі обставини, враховуючи, що на час придбання ОСОБА_1 транспортного засобу будь-яких обтяжень на нього накладено не було, внесене 10.03.2023 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна у вигляді застави рухомого майна обмежує права ОСОБА_1 на розпорядження транспортним засобом.
Матеріали справи не містять, та відповідачем не надано доказів в розумінні положень ст.ст.76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про скасування (припинення) обтяження рухомого майна, підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 2, 4, 12-13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про скасування (припинення) обтяження рухомого майна - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга позивачем подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 02.06.2025.
Відомості про учасників:
1. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_12 );
Суддя М. М. Ткач