КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/7340/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів - Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.

при секретарі Мудрак Р. Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

у складі судді Василишина В. О.

від 04 грудня 2024 року

у цивільній справі № 361/1880/24 Броварського міськрайонного суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказувало, що 22 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2720557.

В подальшому, 11 серпня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 11082023, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 11 серпня 2023 року до договору факторингу № 11082023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі - 74 608 грн 95 коп., з яких сума заборгованості по основному боргу у розмірі - 14 600 грн, сума заборгованості за відсотками у розмірі - 60 008 грн 95 коп.

Після відступлення позивачу права грошової вимоги відповідач не виконала свого зобов`язання, не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ». З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 11 серпня 2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Також вказувало, що 08 січня 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики № , який підписаний шляхом Акцепту оферти на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № , та отримання кредиту згідно заявки - анкети, та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису позичальника.

24 листопада 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24/11-22, у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 24 листопада 2022 року до договору факторингу № 24/11- 22 від 24 листопада 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі - 16 387 грн 50 коп., з яких заборгованість за основною сумою боргу - 3 000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками - 13 387 грн 50 коп.

Після відступлення позивачу права грошової вимоги відповідач не виконала свого зобов`язання, не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ». З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 24 листопада 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Також позивач вказує, що 01 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 00055-01/2022, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 кредитного договору, ТОВ «ФК «Інвеструм» надає ОСОБА_1 фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

За умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за його користування в повному обсязі у визначені строки та на умовах передбачених договором.

13 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 13012023 відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язувалося відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 13 січня 2023 року до договору факторингу № 13012023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32 700 грн 00 коп., з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 12 000 грн 00 коп., сума заборгованості за відсотками - 20 700 грн 00 коп.

Після відступлення позивачу права грошової вимоги відповідач не виконала свого зобов`язання, не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ». З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 13 січня 2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 2720557 у розмірі - 74 608 грн 95 коп., заборгованість за договором позики № у розмірі - 16 387 грн 50 коп., та заборгованість за кредитним договором № 00055-01/2022 у розмірі - 32 700 грн 00 коп., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з ОСОБА_1 заборгованість:

- за кредитним договором № 2720557 від 22 грудня 2021 року (укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 ) в загальному розмірі 74 608 грн 95 коп.;

- за договором позики № від 08 січня 2022 року (укладеним між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 ) в загальному розмірі 16387 грн 50 коп.;

- за кредитним договором № 00055-01/2022 від 01 січня 2022 року (укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» і ОСОБА_1 ) в загальному розмірі 32700 грн 00 коп.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вказувала про те, що у позовній заяві позивачем не було зазначено про наявність доказів в обґрунтування позовних вимог, які позивач не мав змоги подати разом з позовною заявою, що передбачено ч. 4 ст. 83 ЦПК України, причин неможливості подання таких доказів, а тому вимога про долучення доказів Товариством подана з порушенням норм процесуального права та не могла прийнята судом до уваги.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував відсутність доказів отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором, адже позивачем не було надано доказів зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Надані позивачем розрахунки заборгованості не є належними доказами виникнення заборгованості за кредитними договорами та не підтверджують правильність нарахувань такої заборгованості, оскільки не є первинними бухгалтерським документами і підготовлені правонаступником - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а не первісним кредитором. Також, у вказаних розрахунках взагалі не міститься жодних підписів, печаток з даними первісних кредиторів, не містить жодної інформації про нарахування заборгованості, не вказана відсоткова ставка, за якою здійснюється нарахування, а також відсутні дані, стосовно внесення коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором позичальником.

Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать , що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачці. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання нею логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з істотними умовами договору.

Надані позивачем витяги з Реєстру боржників до договору факторингу не містять підписів сторін фактору та клієнта, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги до відповідачки за договорами. Безпосередньо реєстрів боржників до договорів факторингу, з яких вбачалось би право вимоги за кредитними договорами, позивачем надано не було.

Звертала увагу, що проценти нараховувались позивачем і після закінчення терміну кредитування, що суперечить вимогам норм чинного законодавства та практиці Верховного Суду.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу Летун Т. В., в інтересах ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним. Просила розглядати справу без участі Товариства.

Зазначає, що кредитні договори були укладені в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) первісних кредиторів; процес укладання передбачав заповнення Заявки, обрання логіна/пароля для Особистого Кабінету, отримання одноразового ідентифікатора (коду) на телефонний номер клієнта та його введення на веб-сторінці; електронний підпис одноразовим ідентифікатором прирівнюється до власноручного підпису та є підтвердженням особи клієнта. Вказує, що позичальник був ознайомлений з умовами договорів та мала вільну волю на їх укладення.

При цьому позивач посилається на ст. 3 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», які регулюють укладання електронних договорів та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та постанови Верховного Суду (від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 та інші), які підтверджують правомірність укладання кредитних договорів в електронній формі.

Позивач стверджує, що не може володіти доказами отримання саме ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора, оскільки в Україні не передбачено обов`язкової прив`язки номера телефону до паспортних даних, а інформація про ідентифікацію знаходиться в ІТС первісного кредитора. Стверджує, що умови договору не є несправедливими згідно з Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки не порушують принцип добросовісності, не призводять до істотного дисбалансу прав та обов`язків та не завдають шкоди споживачеві.

Щодо перерахування коштів позичальнику та розрахунків заборгованості, вказує, що кошти були перераховані позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану ним при заповненні заявки. На позивача (як фінансову компанію, а не банк) не поширюються вимоги Положення про організацію операційної діяльності в банках України щодо формування виписок по особових рахунках. Перерахування коштів здійснювалося оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури (ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ»), тому видаткові касові ордери не складаються. Розрахунки заборгованості, надані первісними кредиторами, не суперечать розрахункам, що були додані до позовної заяви, а лише доповнюють та деталізують їх.

Також звертає увагу на те, що апелянт не заперечує факт отримання коштів, а лише стверджує, що позивач не довів його належним чином, при цьому сам не надає доказів на спростування. Вважає, що відповідач, як власник карткового рахунку, мав можливість самостійно отримати виписки для підтвердження чи спростування факту перерахування коштів, мав право подати власний розрахунок або висновок експерта, але не скористався цим правом.

Щодо нарахування відсотків зазначає, що договори передбачають умови та строки Нарахування заборгованості здійснювалося відповідно до умов договорів, і саме через неналежне виконання Позичальником зобов`язань була нарахована сума до стягнення.

Щодо відступлення права вимоги, вказує, що позивач долучив належним чином засвідчені копії договорів факторингу, актів прийому-передачі реєстрів боржників, витягів з реєстрів боржників (із прихованням персональних даних інших осіб) та платіжних інструкцій, які підтверджують перехід права вимоги. Зазначає, що витяг з Реєстру боржників надано відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України (подання засвідченого витягу з документа). При цьому посилається на практику Верховного Суду (постанови від 02.11.2021 та 18.10.2023 у справі № 905/306/17, від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18 та інші), яка підтверджує, що належними доказами відступлення права вимоги є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстри договорів (з даними за кредитним договором) та докази оплати.

Просив розглядати справу без участі представника ТОВ «ФК «ЄАПБ».

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечувала проти доводів, викладених позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, просила апеляційну скаргу задовольнити.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд».

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 2720557.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту продукту до договору № 2720557 від 22 грудня 2021 року сума кредиту - 14 600 грн 00 коп., строк кредитування - 360 днів, процентна ставка знижена - 254,22 процентів річних, процентна ставка, яка застосовується протягом строку кредиту, крім періоду застосування зниженої процентної ставки, якщо виконані її умови - 726,35% річних.

Згідно з додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту, чиста сума кредиту - 113 528 грн 87 коп., проценти за користування кредитом за 360 днів - 98 928 грн 87 коп.

Відповідно до листа від 29 лютого 2024 року, ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі - 14 600 грн. 00 коп., призначення платежу: зарахування 14 600 грн 00 коп. на карту НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 126701992.

11 серпня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 11082023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 11082023 від 11 серпня 2023 року та розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2720557 від 22 грудня 2021 року, заборгованість становить - 74 608 грн 95 коп., з яких сума заборгованості по основному боргу у розмірі - 14 600 грн 00 коп., сума заборгованості за відсотками у розмірі - 60 008 грн 95 коп.

Судом встановлено, що кредитний договір № 11082023 від 11 серпня 2023 року укладений в електронній формі, за допомогою ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором шляхом перерахування коштів на банківський рахунок, вказаний позичальником ОСОБА_1 .

Також встановлено, що 08 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфінанс» укладено договір позики № /1, який підписано шляхом підписання акцепту оферти на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № /1 від 08 січня 2022 року та отримання кредиту згідно заявки-анкети № 3917653 від 08 січня 2022 року та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису позичальника.

Згідно з Паспортом споживчого кредиту, розмір кредиту становить - 3 000 грн 00 коп. для задоволення власних потреб, строк кредитування 12 місяців, процента ставка 638,75 % річних, загальні витрати за кредитом становлять 19 110 грн 00 коп., орієнтовна загальна вартість для споживача за весь строк кредитування - 22 110 грн 00 коп., реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 17 800,23 %.

24 листопада 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24/11-22, відповідності до умов якого, ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників.

Згідно з реєстром боржників до договору факторингу № 24/11-22 від 24 листопада 2022 року та розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 08 січня 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до в сумі - 16 387 грн 50 коп., з яких заборгованість за основною сумою боргу - 3 000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками - 13 387 грн 50 коп.

Також встановлено, що 01 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвеструм» (далі - ТОВ «ФК «Інвеструм») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 00055-01/2022, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

Відповідно до пункту 1.1 договору про надання кредиту товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 12 000 грн. 00 коп.

Згідно з пунктом 1.2 кредит надається строком на 30 днів, тобто до 30 січня 2022 року.

Пункт 1.3 кредитного передбачає, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % річних від суми позики з розрахунку 2,50 % на добу.

Відповідно до листа від 26 червня 2024 року, ТОВ «ФК «Інвеструм» перерахувало на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі - 12 000 грн 00 коп., призначення платежу: зарахування 12 000 грн 00 коп. на карту НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 128571480.

Згідно з додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту, чиста сума кредиту - 21 000 грн 00 коп., проценти за користування кредитом за 30 днів складає - 9 000 грн 00 коп.

За умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за його користування в повному обсязі у визначені строки та на умовах передбачених договором.

13 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 13012023 відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язувалося відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 13 січня 2023 року до договору факторингу № 13012023 та розрахунку заборгованості за кредитним договором № 00055-01/2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32 700 грн 00 коп., з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 12 000 грн 00 коп., сума заборгованості за відсотками - 20 700 грн 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами були належним чином укладені кредитні договори та договір позики в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що прирівнюється до власноручного підпису. Суд вважав, що кредитори виконали свої зобов`язання, перерахувавши кошти позичальнику, тоді як відповідачка свої зобов`язання з повернення заборгованості не виконала. При цьому суд дійшов висновку, що після відступлення права вимоги позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій. З огляду на це, суд визнав обґрунтованими вимоги про стягнення основної суми боргу, відсотків та судового збору.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Щодо підписання договорів електронним підписом (або ідентифікатором)

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов'язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.

Судом встановлено, що усі три договори із відповідачем укладені в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними електронним підписом позичальника через одноразовий ідентифікатор, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.

Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01. 2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06. 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Суд звертає увагу, що договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.

У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Відповідач не надала жодних доказів несанкціонованого доступу до її особистого кабінету, використання її персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність її вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису.

Доказів того, що її персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від імені відповідачки, останньою суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталась, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неподання позивачем належних доказів на підтвердження перерахування позикових (кредитних) коштів позичальнику колегія суддів виходить з наступного.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підтвердження факту перерахування позичальнику ОСОБА_1 грошових коштів за договором № 2720557 від 22.12. 2021 позивачем подано звіт платіжного оператора - ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (сервіс онлайн платежів iPay.ua) від 29.02.2024 №1-2902.2024, відповідно до якого, на підставі договору із ТОВ «Лінеура Україна» ФК-П-19/03-01 про переказ коштів, було успішно перераховано 22.12.2021 о 13:07:09 грошові кошти у розмірі - 14 600 грн 00 коп., маска карти НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 126701992, призначення платежу: зарахування 14 600 грн 00 коп. на карту НОМЕР_1 .

На підтвердження факту перерахування позичальнику ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором № 00055-01/2022 від 01 січня 2022 року позивачем надано звіт платіжного оператора - ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (сервіс онлайн платежів iPay.ua) від 26 червня 2024 року №1-2902, відповідно до якого на підставі договору із ТОВ «ФК «Інвеструм» від ФК-150920 про переказ коштів, було успішно перераховано 01.01.2022 о 06:30:01 грошові кошти у розмірі - 12 000 грн 00 коп., маска карти НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 128571480, призначення платежу: зарахування 12 000 грн 00 коп. на карту НОМЕР_1 .

Вказані звіти платіжного оператора виконано відповідно до вимог Закону «Про платіжні послуги», а вказані у звіті дані підтверджують факт перерахування коштів відповідачу, з огляду на наступне.

Стаття 31 Закону України «Про платіжні послуги» прямо зобов`язує платіжного оператора надавати детальну інформацію про платіжну операцію (частина 4 для платника, частина 5 для отримувача, а також частина 3, якщо є послуга ініціювання платежу). Це підтверджує право кредитора (як платника) та позичальника (як отримувача) вимагати таку інформацію.

Пункти 4 та 5 частини 4 та 5 вказаної статті відповідно чітко визначають, яка інформація має бути надана після виконання операції. Це включає: відомості для ідентифікації операції (що є суттю звіту/листа, який кредитор отримує від платіжного оператора); інформацію про отримувача (номер картки/рахунку позичальника), суму платіжної операції, дату і час зарахування коштів на рахунок отримувача.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що ґрунтуються на постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15, оскільки позиція Верховного Суду, на яку посилається відповідач, була висловлена до набрання чинності Законом України «Про платіжні послуги» від 30 червня 2021 року № 1591-ІХ. Цей закон суттєво змінив правове регулювання відносин у сфері платіжних послуг, запровадивши нові поняття, такі як платіжний оператор, та деталізувавши порядок здійснення платіжних операцій, у тому числі за участю посередників. Отже, правова позиція, заснована на попередньому законодавстві, не може бути застосована до відносин, що виникли після прийняття нового закону, оскільки не враховує сучасних механізмів безготівкових розрахунків.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи повинні фіксувати факт здійснення господарської операції. Ця норма не встановлює вичерпного переліку таких документів, а зосереджується на їхній суті. У випадку перерахування коштів через платіжного оператора офіційний звіт платіжного оператора, що детально описує транзакцію (дату, час, суму та реквізити карткового рахунку позичальника, на який були зараховані кошти), є належним та допустимим первинним документом, що беззаперечно підтверджують факт перерахування грошових коштів позичальнику. Вони фіксують всі етапи господарської операції від кредитора до позичальника через платіжного оператора.

У змагальному процесі кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач, посилаючись виключно на формальні заперечення щодо форми доказів позивача, не заперечує сам факт отримання нею грошових коштів на свій картковий рахунок. Більше того, відповідач не надав власних доказів (зокрема, виписки з її карткового рахунку), які б спростовували факт зарахування коштів, а також не заявляла клопотань про витребування таких доказів судом. Така процесуальна поведінка, яка полягає у запереченні доказів позивача без фактичного спростування основного предмету доказування та без використання передбачених ЦПК України процесуальних механізмів для доведення своєї позиції, свідчить про недобросовісне здійснення відповідачем своїх процесуальних прав.

Водночас, доказів перерахування грошових коштів у розмірі 3000 грн відповідачу відповідно до умов договору № /1 від 08 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфінанс» матеріали справи не містять, що дає підстави для висновку недоведеність позовних вимог у цій частині й відсутність підстав для задоволення, як у частині основної суми заборгованості за позикою, так і процентів за користування нею. Сам по собі наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказам наявності у відповідача боргових зобов`язань за вказаним договором.

Отже, рішення суду у частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики № від 08 січня 2022 року (укладеним між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 ) в загальному розмірі 16387 грн 50 коп., підлягає скасуванню із ухвалення у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо доводів про нарахування процентів поза межами дії договорів

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При цьому згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пункті 53 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 з подібними правовідносинами, щодо застосування абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, положення зазначеної норми про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року, справа №910/4518/16).

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Отже, судова практика у вказаному питанні є сталою.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 договору № 00055-01/2022 від 01 січня 2022 року укладеному відповідачем із ТОВ ФК «Інвеструм» , кредит надається строком на 30 днів, за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 2,5% на добу. Тип процентної ставки - фіксована.

За таких обставин, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів , тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором, з врахуванням умов договорів щодо розміру денного відсотку за користування коштами складає 9 000 грн, виходячи із наступного розрахунку: 12 000*2,5%*30.

Водночас, позивачем проценти за користування кредитними коштами, нараховано у розмірі 20700 грн, тобто у розмірі що перевищує як строк кредитування так і узгоджений умовами розмір витрат за кредитом - 9000 грн.

Враховуючи наведене, рішення суду у частині стягнення на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 00055-01/2022 від 01 січня 2022 року (укладеним між ТОВ «ФК «Інвеструм» і ОСОБА_1 ) в загальному розмірі 32700 грн 00 коп., підлягає скасуванню із ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог й стягнення основної заборгованості у розмірі 12 000 грн за заборгованості за процентами у розмірі 9 000 грн.

У частині задоволених вимог за кредитним договором № 2720557 від 22 грудня 2021 року (укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 ) в загальному розмірі 74 608 грн 95 коп. колегія суддів не встановила порушень судом першої інстанції у застосуванні норм матеріального права. Розмір заборгованості підтверджено належними доказами, розрахунок процентів відповідає умовам договору, що узгоджений сторонами, та є обов`язковим до виконання. Надані позивачем розрахунки відповідачем у встановлений законом спосіб спростовані не були.

Довід апеляційної скарги щодо порушення позивачем процесуальних норм шляхом неподання всіх доказів одразу з позовною заявою є безпідставним. Згідно зі статтею 179 ЦПК України, у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення та аргументи щодо заперечень відповідача, а також мотиви їх визнання або відхилення. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою-п`ятою статті 178 цього Кодексу. Зокрема, частина п`ята статті 178 передбачає, що до відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Це положення не обмежує позивача у праві надати додаткові докази у відповіді на відзив, особливо якщо такі докази спростовують заперечення відповідача, викладені у відзиві. Таким чином, подання позивачем доказів у відповідь на відзив відповідає вимогам ЦПК України та забезпечує принцип змагальності сторін у цивільному процесі.

Також колегія суддів відхиляє доводи скарги, щодо про те, що витяги з реєстрів боржників не містять підписів первісних кредиторів, що, на думку ОСОБА_1 , свідчить про відсутність належних доказів переходу права вимоги.

Так, згідно зі статтями 512, 514, 517 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою шляхом відступлення права вимоги, і до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Позивач належним чином долучив копії договорів факторингу (№11082023 від 11.08.2023, №24/11-22 від 24.11.2022, №13012023 від 13.01.2023), актів прийому-передачі реєстрів боржників та платіжних інструкцій, які підтверджують перехід права вимоги. Витяг з Реєстру боржників був наданий відповідно до частини 2 статті 95 ЦПК України, яка дозволяє подання засвідченого витягу з документа, якщо для вирішення спору має значення лише частина документа. Оскільки Реєстр боржників містить банківську таємницю, був наданий витяг з прихованими даними інших осіб для захисту персональних даних. Заперечення відповідача не містять доводів, які б спростовували сам факт відступлення права вимоги чи його обсяг, що могло б бути висунуто проти нового кредитора відповідно до статті 518 ЦК України.

Судова колегія вважає, що решта доводів апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права у частині, щодо якої апеляційним судом не встановлено підстав для скасування чи зміни.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. З підстав встановлених ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості договором позики № від 08 січня 2022 року в загальному розмірі 16 387 грн 50 коп. підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. В частині стягнення заборгованості за кредитним договором №00055-01/22 в загальному розмірі 32 700 грн, рішення підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за кредитним договором №00055- 01/22 в загальному розмірі 21 000 грн , що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 12 000 грн та заборгованості за процентами у розмірі 9 000 грн. В решті позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №00055- 01/22 відмовити. В іншій частині, рішення залишити без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України.

Зважаючи на результат апеляційного перегляду, колегія суддів проводить перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 13 ст. 141 ЦПК України. Ураховуючи часткове задоволення позову (77,29%) витрати із сплати судового збору, що підлягають стягненню на користь позивача становлять 2340,34 грн. Водночас, витрати по сплаті судового збору, що підлягають стягненню на корить відповідача у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги (22,71%) становлять - 1031,49 грн. Отже за наслідками на корить позивача підлягає стягненню з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1308, 85 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» в рахунок сплати судового збору в сумі 1308 грн 85 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» () за договором позики № від 08 січня 2022 року в загальному розмірі 16 387 грн 50 коп. скасувати із ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

В частині стягнення заборгованості за кредитним договором №00055-01/22 з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» в загальному розмірі 32 700 грн скасувати із ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» () заборгованість за кредитним договором №00055- 01/22 в загальному розмірі 21 000 грн , що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 12 000 грн та заборгованості за процентами у розмірі 9 000 грн.

В решті позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №00055- 01/22 відмовити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» () судові витрати пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 1308,85 грн.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 червня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко