Справа № 570/6370/24
Номер провадження 2/570/490/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань - помічника Ганцева В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 р. позивач ОСОБА_1 звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 38 588,61 грн. та судовий збір у розмірі 1211 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_1 зазначає, що 03.09.2024 р. о 14 год. 45 хв. па вул. Лесі Українки 18 у с. Колоденка Рівненського району Рівненської області водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом - автомобілем CITROEN BERLINGO д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не дотрималася безпечної дистанції та допустила зіткнення з припаркованим транспортним засобом - автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT державний номерний знак НОМЕР_2 , що стояв на узбіччі в попутному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Позивач є власником пошкодженого в ДТП транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT р.н. НОМЕР_3 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , який отримав значні механічні пошкодження, чим їй завдано матеріального збитку з вини відповідача.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 24.09.2024 р. у справі №570/4677/24 відповідача ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАІІ, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, шо становить 850 грн.

Позивач наводить положення ч.6 ст. 82 ЦПК України та вказує, що вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні 03.09.2024 р. дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Згідноз полісом № 221138199 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (станом на 03.09.2024) відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ СК «Українська страхова група», у тому числі за шкоду, заподіяну майну третіх осіб у розмірі 160000,00 грн.

26.09.2024 р. на її картковий рахунок надійшли кошти у сумі 156800,00 грн. від ПAT СК «Українська страхова група» в якості страхового відшкодування.

Проте, згідно Звіту №884.24ЕС про оцінку автомобіля Volkswagen Passat, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , складеного ФОП ОСОБА_3 (має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 7766 від 12.02.2011 р.), вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Volkswagen Passat, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , реєстраційний помер; НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП 03.09.2024 року (з ПДВ на запасні частини та матеріали) в цінах станом на 03.09.2024 року становить 192 188.61 грн.

Таким чином, після сплати страховою компанією на її користь 156800,00 грн. страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП 03.09.2024 транспортний засіб Volkswagen Passat р.н. НОМЕР_3 , залишається невідшкодованим збиток у розмірі 38 588,61 грн, що складається із:

-35388,61 грн. - різниці між розміром встановленого оцінювачем відновлювального ремонту і отриманим страховим відшкодуванням (192188,61 грн. - 156800,00 грн);

-3200.00 грн - частина непокритих збитків, що не відшкодовується страхувальнику страховою компанією при настанні страхового випадку згідно з договором страхування, які при настанні ДТП винуватець повинен самостійно сплатити потерпілому.

Наводить положення ст. 22, ч.1 ст. 1166, ч.ч.1,2,5 ст.1187, ст.1188, абз. 2 ч. 1, ч.2 ст. 1192, 1194 ЦК України, п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01.03.2014; п. 22.1 ст.22, ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»та судову практику, а саме постанову Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року (справа №6-6691 цс 15) про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, шо підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, шо зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).Аналогічні за змістом висновки щодо відшкодування потерпілому саме вартості відновлювального ремонту викладено у постановах Верховного Суду від 21.07.2021 по справі №757/33065/18-ц (провадження № 61-691сп21) та від 17.08.2022 по справі №761/15232/18 (провадження № 61-19661 св20).

Оскільки, розмір майнового збитку, завданий позивачу з вини відповідача, перевищує ліміт страхового відшкодування, що сплачено страховиком ПАТ СК «Українська страхова група», звідповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням 35 388,61 грн. а також частина непокритих збитків, які при настанні ДТП винуватець повинен самостійно сплатити 3 200,00 грн.

Таким чином, її порушені права підлягають захисту в судовому порядку шляхом задоволення позову в повному обсязі.

Повідомляє суд, шо з метою досудового врегулювання спору нею на адресу відповідача надсилалась Претензія від 17.10.2024 року з додатком матеріалів, яка залишилась без відповіді. Також без відповіді відповідача залишилась її уточнена Претензія від 19.11.2024 року.

Ухвалою суду від 13.01.2025 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників.

Ухвалою суду від 12.03.2025 р. залучено у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ПАТ «СК «УСГ».

Також ухвалою суду від 03.06.2025 р. було задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про виклик у судове засідання оцінювача ОСОБА_4 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просить їх задовільнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, оскільки не згідна із сумою страхового відшкодування, що була виплачена потерпілій її страховиком, при цьому одночасно повідомила суд, що згідна відшкодувати позивачу лише суму франшизи. Також вказала, що не згідна зі Звітом№884.24 ЕС про оцінку автомобіля Volkswagen Passat р.н. НОМЕР_3 , оскільки її ніхто не повідомляв про огляд транспортного засобу. Повідомила суду, що клопотань щодо призначення у справі судової експертизи щодо визначення вартості майнового збитку, завданого позивачеві пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, вона не заявляє.

Представник третьої особи ПАТ «СК УСГ» у судове засідання не з`явився жодного разу, був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення, заяв, клопотань не подано.

У судовому засіданні оцінювач ОСОБА_4 пояснив, що відповідно до п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом МЮУ, Фонду ДМУ 24.11.2003 р. 142/5/2092, зареєстрованої в МЮУ від 24.11.2003 р. за № 1074/8395, У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Такої потреби не було, тому він не викликав ОСОБА_2 для огляду т/з. Крім того, при підготовці Звіту ним враховано коефіцієнт фізичного зносу дослідуваного колісного т/з, який складає 0,5634.

Вислухавши пояснення сторін та оцінювача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, підлягають до задоволення у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.09.2024 р. о 14 год. 45 хв. по вул. Лесі Українки 18 у с. Колоденка Рівненського району Рівненської області водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом - автомобілем CITROEN BERLINGO д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не дотрималася безпечної дистанції та допустила зіткнення з припаркованим транспортним засобом - автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT державний номерний знак НОМЕР_3 , що стояв на узбіччі в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаними діями ОСОБА_2 порушила п.12.1 та п.13.1 ПДР, чим вчинила правопорушення, передбачене ст.124 КУаАП.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 24.09.2024 р. у справі №570/4677/24 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. Постанова набрала законної сили 07.10.2024 р.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки "Citroen Berlingo», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , була застрахована в ПАТ «СК «УСГ».

Відповідно до Звіту № 884.24 ЕС, складеного 16.09.2024 р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Volkswagen Passat і.н. НОМЕР_5 , р.н. НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП (з ПДВ на запасні частини та матеріали), становить 192188,61 грн.

26.09.2024 р. на картковий рахунок позивача від ПАТ СК «Українська страхова група» було здійснено страхове відшкодування на суму 156 800 грн., що стверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме° по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, шо без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі N 6-6691 цс 15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 28 Закону №1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо- транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 29 Закону №1961-IV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону №1961-IV (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України).Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із ч.ч.1 та 4 ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 Закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 у справі №6-2808цс15.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачеві пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений йому розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

В порядку ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 38 588 грн. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на оплату судового збору в розмірі 1211 гри. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Гнатущенко Ю.В.