ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 682/1365/19

Провадження № 22-ц/820/251/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Ковальова А.І.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Крупецької сільської ради Славутського району Хмельницької області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Маршал І.М. від 06 лютого 2020 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з позовом до відповідачів, вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , який був власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті батька відкрилася спадщина на вказаний спадковий будинок. Відповідачка ОСОБА_4 , його матір та дружина спадкодавця, має право на обов`язкову частку спадщини, але не претендує на неї. Позивач є спадкоємцем за заповітом, однак приватним нотаріусом відмовлено у видачі йому свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього.

Враховуючи наведене, позивач просив суд визнати за ним право власності на вказане спадкове майно.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.02.2020 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який не брав участі у справі, просить скасувати рішення суду як незаконне та відмовити в позові. На його думку, суд першої інстанції не встановив загальне коло спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , до яких окрім позивача і ОСОБА_4 дружини спадкодавця, належали також троє братів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та він, апелянт. Внаслідок цього суд першої інстанції не встановив коло осіб, що мають право на обов`язкову частку в спадщині згідно ст. 1241 ЦК України. Не враховано, що на час смерті батька апелянту була присвоєна ІІІ група інвалідності і він також мав право на обов`язкову частку в спадщині, про що було відомо позивачу.

Тому вважає, що суд без залучення його до участі у справі відповідачем прийняв рішення про його права та інтереси, зокрема, право на 1/20 частину нерухомого майна, Суд також порушив право апелянта як потенційного спадкоємця після смерті матері ОСОБА_4 , про що йому не було відомо, оскільки він не був залучений до участі у справі як належний відповідач.

Також не враховано, що житловий будинок по АДРЕСА_1 був спільною сумісною власністю його батьків. ОСОБА_4 не подавала нотаріусу заяву про відмову від своєї 1/2 частки спірного будинку, а тому вона залишалася її власницею після смерті ОСОБА_3 , до спадкового майна батька ОСОБА_3 належала лише 1/2 частина будинку.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22.04.2025 року апелянта ОСОБА_2 залучено до участі у справі як правонаступника відповідачки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За статтями 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від ї прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом ч.ч.1-2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Так, встановлено, що позивач ОСОБА_7 є сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12.09.2017 року ОСОБА_3 склав заповіт, за яким усе своє майно заповів сину ОСОБА_1 .

Згідно матеріалів спадкової справи №206/2018 від 13.12.2018 року 13.12.2017 року позивач ОСОБА_1 подав заяву до приватного нотаріуса Славутського районного нотаріального округу Артемової Л.Я. про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 .

Заявою від 21.12.2017 року дружина спадкодавця ОСОБА_4 , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відмовилася від спадщини, в тому числі від прийняття свого права на обов`язкову частку у спадщині на користь сина ОСОБА_1 .

Позивач оформив у порядку спадкування за заповітом частину спадкового майна, однак нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Апелянту ОСОБА_2 дійсно встановлено інвалідність ІІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0215807 від 25.06.2018 року, що формально давало йому право на спадкування обов`язкової частки у спадщині після смерті батька.

Разом з тим, в матеріалах спадкової справи, досліджених судом першої інстанції, відсутні відомості про належне прийняття спадщини апелянтом ОСОБА_2 як спадкоємцем першої черги за законом, що має право на обов`язкову частку в спадщині.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтвердив, що ОСОБА_2 не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Згідно з ч. 1 ст. 1271 ЦК якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Наведені обставини цілком підтверджують, що апелянт ОСОБА_2 не прийняв спадщину після смерті батька, а отже, не має права на цю спадщину, і відтак, не мав відповідати (бути відповідачем) за заявленими позовними вимогами.

Отже, оскаржуваним рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.02.2020 року не вирішено питання про його права та обов`язки.

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги про невстановлення судом кола усіх спадкоємців, що мали право на спадкування, та позбавлення апелянта права на частку у спадковому майні.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги про належність до спадкового майна лише 1/2 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 , апеляційний суд враховує таке.

Твердження апелянта про належність спірного будинку до спільної сумісної власності подружжя (батьків) не ґрунтується на жодних достатніх та допустимих доказах.

При цьому відповідачка ОСОБА_4 (дружина спадкодавця) про своє право на 1/2 частину спірного будинку як спільної сумісної власності подружжя не заявляла ні у зверненнях до нотаріуса, ні у зверненнях до суду під час розгляду вказаної справи.

В суді першої інстанції ОСОБА_4 подала заяву про визнання позову ОСОБА_1 про визнання права власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після спадкодавця ОСОБА_3 , тобто, цим підтвердила його належність до кола спадкового майна спадкодавця.

Враховуючи наведене, оскаржуваним рішенням суду не порушуються права ОСОБА_2 як спадкоємця після смерті матері ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 17 червня 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк