Справа № 243/9907/24
Провадження № 2/161/1309/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Корнійчук А.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, Орган опіки та піклування Підгайцівської сільської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, Орган опіки та піклування Підгайцівської сільської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Свій позов, враховуючи відповідь на відзив, мотивує тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 , в якому, у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що після розірвання шлюбу із відповідачем, син залишився проживати разом з матір`ю за її фактичним місцем проживання як внутрішньо переміщені особи, спору про визначення місця його проживання немає.

05.07.2024 року за заявою відповідача Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у справі 243/4700/24 було видано судовий наказ про стягнення з позивача аліментів на утримання спільної дитини - ОСОБА_4 у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів.

Вказує, що не зважаючи на бажання позивача бути частиною життя дитини, відповідач, починаючи з літа 2024 року з невідомих причин не надає позивачу можливість бачитись з дитиною, спілкуватись з нею по телефону, виховувати її та проводити спільно час, у зв`язку з цим відповідач вимушений звернутися до суду із даним позовом.

На підставі викладеного, просить суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні спільної дитини та визначити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у такий спосіб: щотижнево у понеділок, середу та п`ятницю з 16:00 години до 19:00 години, шляхом відвідування з дитиною місць дитячих розваг та відпочинку в загальнодоступних громадських місцях, без присутності матері; другу та четверту суботу місяця з 12:00 години суботи до 12:00 години неділі, шляхом систематичних зустрічей з дитиною за місцем проживання батька, без присутності матері; щороку протягом шести годин у святкові дні: Новий рік (01 січня), Міжнародний жіночий день (08 березня), День праці (01 травня), День пам`яті та перемоги на нацизмом у Другій світовій війні 1939-1945 років (08 травня), День Конституції України (28 червня), День Української Державності (15 липня), День незалежності України (24 серпня), День захисників і захисниць України (01 жовтня), в дні релігійних свят: Пасха, Різдво та щорічно у день народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) і батька ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за попередньою домовленістю між батьками, без присутності матері; спільний відпочинок для оздоровлення дитини взимку, в тому числі в період зимових канікул протягом 7 календарних днів; в літній період, в тому числі в період літніх канікул протягом 21 календарного дня, без присутності матері; дистанційне та безперешкодне спілкування з дитиною за допомогою засобів зв`язку, а саме по телефону та/або через мобільні за стосунки щоденно у період часу з 16:00 години до 19:00 години. Зобов`язати ОСОБА_2 кожного разу щонайменше за один день до дня запланованої зустрічі з дитиною ОСОБА_4 , надавати ОСОБА_3 точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування або навчання дитини, а у разі настання таких змін, повідомляти про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що вважає позов безпідставним та передчасним, оскільки вона не чинить перешкод позивачу у зустрічах та спілкуванні з сином, навпаки, позивач сам уникає спілкування з дитиною, з липня 2023 року перестав виходити на зв`язок та телефонувати дитині, ОСОБА_2 неодноразово приїжджала до ОСОБА_3 в м. Слов`янськ, щоб дитина побачилась з батьком, однак колишній чоловік був не зацікавлений в таких зустрічах. Зазначає, що вона не чинить перешкод у спілкуванні та вихованні спільної дитини, а навпаки намагалася постійно встановлювати між ними міцний батьківський зв`язок, ініціювала їх спілкування, однак, позивач сам уникає спілкування з дитиною, не йде на контакт. Крім того, вказує, що позивач не надав жодних доказів, що вказують на створення перешкод у спілкуванні з дитиною. Відповідач наполягає на проведенні зустрічей батька з дитиною у вільний час та свята за місцем проживання дитини, щодо зустрічей та ночівлі дитини без присутності матері заперечує, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи з дитинства, переніс інсульт, має підвищений тиск та втомлюваність, у випадку непередбачуваних обставин зі здоров`ям батька, відповідач не хоче, щоб дитина стала свідком неприємних ситуацій. Крім того, заперечує щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2024 року вказану цивільну справу передано для розгляду Луцькому міськрайонному суду Волинської області за підсудністю.

02.01.2025 року автоматизованою системою документообігу Луцького міськрайонного суду Волинської області зазначену цивільну справу було розподілено судді Пахолюку А.М.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.01.2025 року цивільну справу прийнято до провадження для розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.01.2025 року виправлено допущену описку в ухвалі від 05.01.2025 року.

Протокольною ухвалою суду від 10.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. В попередніх судових засіданнях надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач в судовому засіданні вказала, що позовні вимоги не визнає повністю. В попередніх судових засіданнях надала пояснення, які викладенні у відзиві на позовну заяву. Крім того, суду пояснила, що не заперечує щодо зустрічей батька з дитиною та щодо можливості батька спілкуватися з дитиною, однак, заперечує щодо визначених способів позивачем.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без їх участі на адресу суду не надходило.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Підгайцівської сільської ради до даного судового засідання подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності. У вирішенні даної цивільної справи покладаються на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.09.2017 року, який заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17.09.2024 року розірвано (а.с.37-41).

В шлюбі у сторін народилася спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 36).

Із матеріалів справи вбачається, що 05.07.2024 року за заявою відповідача Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у справі № 243/4700/24 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_2 , на утримання спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.06.2024 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.42-44).

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо виховання та часу зустрічей з малолітнім сином.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35).

Із довідки від 12.08.2024 року № 762- вбачається, що ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_4 взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.34).

Із приєднаних до матеріалів справи скрін-шотів листування відповідача із ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_2 не перешкоджала позивачу у спілкуванні з дитиною та ініціювала телефонні розмови сина з батьком (а.с.119-153).

Однак, судом встановлено, що батько дитини проживає у Донецькій області, фактично не спілкується з матір`ю дитини та сином, таким чином, сторони не можуть в добровільному порядку узгодити між собою питання щодо їх участі у вихованні спільної малолітньої дитини ОСОБА_4 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частини шоста-восьма статті 7 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно із частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції про права дитини).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (частини перша - третя статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (частина перша статті 159 СК України).

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частина друга статті 159 СК України).

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21).

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося ЄСПЛ, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «JOHANSEN v. NORWAY» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Право на безперешкодне спілкування батьків з дитиною, крім випадків, коли таке право обмежене законом, передбачене статтею 153 СК України. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (стаття 158 СК України).

Отже, системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що ОСОБА_3 , який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з сином ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 , з якою проживає дитина, не має права перешкоджати позивачу безпосередньо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Проте, право батька на спілкування з дитиною не може бути абсолютним і повинно взаємовідноситися із забезпеченням найкращих інтересів дитини.

В ході розгляду зазначеної справи, Службою у справах дітей Виконавчого комітету Підгайціської сільської ради, підготовлено висновок «Про участь ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 07.03.2025 року № 8, яким встановлено, що з метою з`ясування обставин справи працівниками служби у справах дітей здійснено обстеження житлово-побутових умов, за місцем проживання дитини в АДРЕСА_3 , та встановлено, що для дитини створені належні умови для проживання, атмосфера в сім`ї доброзичлива, стосунки матері та сина довірливі, побудовані на любові та розумінні. Під час розмови з матір`ю з`ясовано, що вона не чинить перешкоди у спілкуванні з сином, більше того пропонувала батькові дитини жити разом з сім`єю в м. Липини. Крім того, зі слів матері з`ясовано, що дитина була морально пригнічена від нестачі спілкування з батьком та окремого проживання. Громадянка ОСОБА_2 висловилась проти побачень батька з сином без її присутності, зважаючи на стан здоров`я батька та проти перебування дитини по місцю проживання батька в м. Слов`янську, Донецької області, оскільки це є небезпечно для життя та здоров`я хлопчика. З батьком дитини службі у справах дітей поспілкуватись не вдалось через засоби телефонного зв`язку. На підставі наведеного, враховуючи інтереси дитини, служба у справах дітей вважає за доцільне визначити ОСОБА_3 такий спосіб участі у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : проводити зустрічі батька з сином кожну другу суботу/неділю місяця з 10.00 год. по 17.00 год., за попередньою домовленістю батьків, на території проживання дитини, з можливістю відвідування розважальних закладів та в присутності матері дитини; спілкування засобами телефонного зв`язку кожного дня, дитини з батьком, у період з 19.00 год. по 20.00 год.; проведення святкових днів (дні народження,Великдень, Різдво, Новий рік та ін.) за місцем проживання сина та у присутності матері дитини за попередньою домовленістю батьків; щороку в літній період (липень-серпень), на термін 14 днів, щороку у зимовий період (грудень-січень), на термін 7 днів, з обов`язковим попередженням матері дитини за 10 календарних днів, в присутності матері дитини, з урахуванням здоров`я, інтересів та бажання дитини (а.с. 172-173).

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Аналізуючи наданий висновок Служби у справах дітей Виконавчого комітету Підгайціської сільської ради, суд вважає його не повним та частково бере до уваги, так як він складений без врахування думки батька дитини, а також суд враховує заперечення проти встановлення такого графіку стороною відповідача.

Враховуючи зазначене, суд при вирішенні справи частково бере до уваги вищезазначений висновок Служби у справах дітей, а також рішення виконавчого комітету Підгайцівської сільської ради від 07.03.2025 року № 8.

Також, суд враховує той факт, що позивач та відповідач проживають окремо, між сторонами існують неприязні стосунки.

Таким чином, суд вважає за доцільне визначити наступний спосіб участі позивача у спілкуванні з дитиною, з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин та режиму дня малолітньої дитини, а саме: щосереди з 10.00 до 16.00; у суботу та неділю І та ІІІ тижня місяця з 10.00 до 14.00, у присутності соціального працівника Органу опіки та піклування Підгайцівської сільської ради та/або у прсиутності матері дитини, за її бажанням, на території проживання дитини.

Крім того, враховуючи вищенаведені обставини справи, а також вікові особливості малолітньої дитини, на думку суду, слід надати можливість спільного відпочинку батька з сином влітку протягом 7 днів та в зимовий період протягом 7 днів; спільний відпочинок із дитиною у святкові дні (Різдво Христове, Новий Рік, Великдень, Свята Трійця) протягом шести годин за погодженням із матір`ю дитини, безперешкодне спілкування з сином у період часу з 16.00 години до 19.00 години, використовуючи будь-які засоби зв`язку (телефон, електронна пошта, Skype, Viber тощо) за погодженням з матір`ю дитини та з врахуванням режиму дня дитини.

Щодо заперечень відповідача щодо зустрічей з дитиною в присутності матері, суд вважає, що дана умова є обґрунтованою та необхідною для налагодження взаємозв`язку, люблячих та приязних стосунків між батьком і дитиною.

Як вже зазначалося вище, між сторонами існують конфліктні відносини , в тому числі взаємні образи та претензії, батько проживає окремо від сина, що на думку суду, негативно впливає на почуття дитини, формуючи такі негативні переживання як страх, безпорадність, неможливість зміни ситуації, потребу в захисті, дистанціювання від конфліктів.

Отже, з метою налагодження емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, покращенню психоемоційного зв`язку між ними, суд дійшов висновку, про можливість зустрічей батька з сином у присутності матері.

Разом з тим, ураховуючи психоемоційний стан дитини, її вік, суперечливе відношення до батька, суд переконаний, що в найкращих інтересах дитини, забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, буде проведення зустрічей з батьком протягом двох годин з 12:00 год. до 14:00 год. щосереди наступні два місяці у присутності соціального працівника Органу опіки та піклування Підгайцівської сільської ради та/або у присутності матері, за її бажанням, на території проживання дитини, і такі зустрічі безперечно будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків ОСОБА_3 із його сином, й відповідатимуть законним інтересам як матері, так і дитини.

Суд також наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Відтак, доводи відповідача про необхідність проведення зустрічей сина з батьком виключно без присутності матері, є необґрунтованими, оскільки наявні між сторонами неприязні відносини та конфлікти негативно впливають на ставлення сина до батька, а тому проведення зустрічей батька з дитиною у присутності матері сприятиме налагодженню відносин між ними.

Окрім того, суд враховує стан здоров`я позивача, якому безстроково встановлено ІІ групу інвалідності (а.с. 45), а відтак, на думку суду, побачення позивача із сином у присутності третьої особи буде відповідати найкращим інтересам дитини.

За таких обставин, враховуючи бажання та можливість позивача спілкуватися з сином та приймати активну участь у його житті, суд вважає за потрібне встановити наступний порядок участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_6 , а саме: з дати набрання законної сили рішенням суду протягом двох місяців: щосереди з 12:00 до 14:00 у присутності соціального працівника Органу опіки та піклування Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області та/або у присутності матері, за її бажанням, на території проживання дитини; починаючи з першого дня третього місяця від моменту набрання законної сили рішенням суду: щосереди з 10.00 до 16.00; у суботу та неділю І та ІІІ тижня місяця з 10.00 до 14.00 у присутності соціального працівника Органу опіки та піклування Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області та/або у присутності матері, за її бажанням, на території проживання дитини; спільний відпочинок із дитиною протягом 7 днів у літній період та 7 днів у зимовий період за погодженням з матір`ю дитини; спільний відпочинок із дитиною у святкові дні (Різдво Христове, Новий Рік, Великдень, Свята Трійця) протягом шести годин за погодженням з матір`ю дитини; дистанційне та безперешкодне спілкування з сином у період часу з 16:00 години до 19:00 години, використовуючи будь-які засоби зв`язку (телефон, електронна пошта, Skype, Viber тощо) за погодженням з матір`ю та з врахуванням режиму дня дитини.

При встановленні саме такого графіку побачень та відпочинку для позивача суд виходить з балансів інтересів дитини та враховує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини.

Щодо інших способів участі батька у вихованні малолітньої дитини, які просить задовольнити позивач, то суд вважає, що такі виходять за межі балансу інтересів дитини, якій на даний час лише 7 років, та не будуть відповідати її інтересам.

Інші доводи сторін та надання доказів стосуються лише неприязних стосунків між сторонами, та не впливають на висновки суду щодо способу участі батька у вихованні малолітньої дитини.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 28, 77, 81, 263-265, 354, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст. 141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст.ст. 7, 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року, Конвенції про права дитини від 21.02.1990 року, Закону України "Про охорону дитинства", суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Встановити ОСОБА_3 порядок участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: з дати набрання законної сили рішенням суду протягом двох місяців: щосереди з 12:00 до 14:00 у присутності соціального працівника Органу опіки та піклування Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області та/або у присутності матері, за її бажанням, на території проживання дитини; починаючи з першого дня третього місяця від моменту набрання законної сили рішенням суду: щосереди з 10.00 до 16.00; у суботу та неділю І та ІІІ тижня місяця з 10.00 до 14.00 у присутності соціального працівника Органу опіки та піклування Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області та/або у присутності матері, за її бажанням, на території проживання дитини; спільний відпочинок із дитиною протягом 7 днів у літній період та 7 днів у зимовий період за погодженням з матір`ю дитини; спільний відпочинок із дитиною у святкові дні (Різдво Христове, Новий Рік, Великдень, Свята Трійця) протягом шести годин, за погодженням з матір`ю дитини; дистанційне та безперешкодне спілкування з сином у період часу з 16:00 години до 19:00 години, використовуючи будь-які засоби зв`язку (телефон, електронна пошта, Skype, Viber тощо) за погодженням з матір`ю та з врахуванням режиму дня дитини.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Третя особа Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, , адреса місцезнаходження: Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 2;

Третя особа Орган опіки та піклування Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, , адреса місцезнаходження: Волинська обл., Луцький р-н, с. Підгайці, вул. Шкільна, 30.

Повний текст рішення складено 18 червня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.М. Пахолюк