Провадження № 2/748/608/25
Єдиний унікальний № 748/900/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2025 рокум. Чернігів
Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого-судді Кухти В.О.,
секретаря Крошки І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,
26.03.2025 р. до Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява від позивача до відповідача, в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 1) матеріальну шкоду в сумі 53 850,00 грн; 2) судові витрати.
Позивач мотивує свої вимоги тим, що вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.03.2023 р. відповідачка, ОСОБА_2 , була засуджена за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та її було призначено покарання: за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців та за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_2 за сукупністю кримінальних правопорушень покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.11.2022 р. більш суворим покаранням за цим вироком призначено ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ст. 75 КК України, відповідачку звільнено від призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, поклавши, у відповідності до ст. 76 КК України, наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відтак, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження було встановлено, що ОСОБА_2 , продовжуючи свою злочинну діяльність, в період часу з 14.06.2022 р. по 15.06.2022 р., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливою метою, діючи повторно, шляхом обману ОСОБА_1 , під приводом здійснення продажу останній продуктів харчування та одягу, а також під приводом взяття грошових коштів в борг, заволоділа грошовими коштами позивача на загальну суму 53 850,00 грн, які ОСОБА_1 перерахувала на банківську картку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , та якими у подальшому відповідач розпорядилася на власний розсуд, чим завдала матеріальну шкоду ОСОБА_1 на вказану суму.
Крім того, позивач зазначає, що після винесення вироку та і під час розгляду кримінального провадження відповідачка ОСОБА_2 обіцяла, що відшкодує завданий матеріальний збиток в розмірі 53 850,00 грн, однак жодної копійки з часу винесення вироку позивачу не було сплачено.
Тим не менш, відповідач змінила номер мобільного телефону, з чого позивач зробила висновок, що ОСОБА_1 безпідставно повірила відповідачу під час розгляду кримінального провадження та не подала цивільний позов для стягнення з ОСОБА_2 завданої позивачу матеріальної шкоди.
Разом з тим, зважаючи на той факт, що відповідачка на досудовому слідстві та і в суді першої інстанції визнала свою вину та обіцяла повернути всі кошти, якими заволоділа шахрайським шляхом, що повність доводиться належними доказами, а саме вироком суду, де наявна шкода та її розмір також встановлений вироком.
Таким чином, позивач звертається з даним позовом до суду, оскільки вважає, що в неї є всі підстави для задоволення позову, оскільки поведінка відповідача є суперечливою та недобросовісною, а також те, що відповідач відмовляється в добровільному порядку виплатити завдану їй матеріальну шкоду, а отже стягнення з відповідача повинно відбуватися у примусовому порядку.
Ухвалою судді від 27.03.2025 р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав.
Суд, дослідивши наявні матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що у абз. 7 мотивувальної частини вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.03.2023 р. справа № 748/2105/22, встановлено наступне, а саме: «Продовжуючи свою злочинну діяльність, в період часу з 14.06.2022 р. по 15.06.2022 р. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливою метою, діючи повторно, шляхом обману ОСОБА_1 , під приводом здійснення продажу останній продуктів харчування та одягу, а також під приводом взяття грошових коштів в борг, заволоділа її грошовими коштами на загальну суму 53 850,00 грн, які ОСОБА_1 перерахувала на банківську картку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 та якими у подальшому ОСОБА_2 розпорядилась на власний розсуд, чим завдала матеріальну шкоду ОСОБА_1 на вказану суму» (а.с.14).
Також, згідно із абз. 14 мотивувальної частини вищезазначеного вироку суду також встановлено, що «Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала повністю, пояснивши, що їй захотілося отримати «легкі гроші». Вона надсилала пропозиції про надання послуг, продаж товарів, а насправді не надавала. Не оспорювала кваліфікацію дій, часу, місця, способу вчинення кримінальних правопорушень, кількість епізодів, отриманих сум. У вчиненому розкаялась» (а.с.14 зворот).
Крім того, відповідно до абз. 27 резолютивної частини згаданого вище вироку суду також вбачається, що «Разом з тим, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, те, що ОСОБА_2 дані кримінальні правопорушення вчинила до постановлення попереднього вироку, щиро розкаялася у вчиненому, визнала свою вину, має бажання стати на шлях виправлення, враховуючи обставини справи, те що потерпілі у поданих до суду заявах не наполягають на призначення суворого покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, з урахування досудової доповіді, враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, суд погоджується з думкою прокурора та приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченої без ізоляції від суспільства, із звільненням її на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на певний термін, з покладенням на останню певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що дасть можливість обвинуваченій оцінити свої дії та стати на шлях виправлення в результаті проведення органами пробації профілактичних заходів, а також остання буде мати можливість відшкодувати завдану потерпілим шкоду. Слід зауважити, що у разі порушення іспитового строку та продовження злочинної діяльності в подальшому ОСОБА_2 понесе відповідне покарання» (а.с.15 зворот).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У ч. 1 ст. 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 2 п. 8 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частиною 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно до положень ст. 1166 ЦК України, єдиною підставою для цивільно - правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Таким чином, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що вина заподіювача шкоди припускається, тобто обов`язок доведення відсутності вини покладається на нього самого, до цього часу він вважається винним; обсяг відшкодування шкоди не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто береться до уваги тільки наявність вини, а не її форма. Тільки у випадках, встановлених законом, відповідач може бути звільнений від обов`язку відшкодовувати завдану шкоду за відсутності його вини, наприклад, в результаті непереборної сили, тобто надзвичайної і невідворотної зовнішньої події, яка повністю звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну шкоду (це явища суспільного характеру і вибухи епідемій, епізоотій, стихійні лиха та інше).
Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Крім того, з огляду на положення ст. 509 ЦК України, та з урахуванням приписів ст. ст. 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України № 6-954цс16 від 26.10.2016 р.
Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Оскільки вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та ч. 2 ст. 190 КК України вже були встановлені вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.03.2023 р. справа № 748/2105/22, ухваленого на основі викладених у ньому доказів, а також враховуючи надані позивачем письмові докази, що підтверджують понесення матеріальних витрат позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо відшкодування відповідачем матеріальної шкоди завданої вищевказаним правопорушенням на суму 53 850,00 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.
Оскільки позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у розмірі 1 211,20 грн, як того вимагає ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 82, 141, 178, 259, 263-265, 268, 280-282, 353, 354 ЦПК України, ст. ст. 16, 22, 509, 599, 1166-1168, 1177 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце реєтрсації: АДРЕСА_3 ) про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 53 850 (п`ятдесят три тисячі вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі сплаченого судового збору в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Письмову заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Чернігівського районного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому рішення не було вручено в день його проголошення, має право протягом двадцяти днів з дня вручення заочного рішення подати заяву на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено рішення у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Кухта