№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6656/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Заставенко М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Заставенко М.О., у м. Києві у справі № 753/19150/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, повний текст якого складено 27 грудня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі - ТОВ «Бізнес позика») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Зазначило, що 06 березня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 491817-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 49 000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 1,15069995 за кожен день користування кредитом. Грошові кошти були перераховані на платіжну карту ОСОБА_1 . Вказаний кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Посилаючись на те, що відповідач умови кредитного договору не виконав, не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Бізнес позика» просило стягнути з нього заборгованість станом на 14 вересня 2024 року в розмірі 212 814,48 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту - 49 000,00 грн., прострочених відсотків - 156 464,48 грн. та прострочених платежів за комісією - 7 350,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2024 року позов ТОВ «Бізнес позика» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за договором № 491817-КС-001 від 06 березня 2024 року в розмірі 212 814,48 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 553,78 грн., а всього 215 368,26 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Бізнес позика» про стягнення заборгованості за кредитним договором у частині нарахування відсотків у розмірі 156 464,48 грн. та комісії у розмірі 7350,00 грн. та прийняти рішення згідно наданого ним розрахунком. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам щодо фактів фіксації підписання та ознайомлення його з документами ТОВ «Бізнес позика», та узгодження тих умов кредитування, які були зазначені у позовній заяві. Фактично ТОВ «Бізнес позика» створило обов`язкові для споживача умови, з якими споживач не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є умови договору щодо встановлення непропорційно великої компенсації - понад п`ятдесят відсотків вартості продукції, у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відтак, враховуючи принцип справедливості та розумності вважає, що з нього на користь ТОВ «Бізнес позика» підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 99 265,00 грн.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 06 березня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 491817-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 49 000,00 грн., строком до 21 серпня 2024 року зі сплатою відсотків за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 2,00000000 % в день, зниженою процентною ставкою 1,15069995% від суми кредиту в день.

Грошові кошти були перераховані ОСОБА_1 на платіжну карту № НОМЕР_1 .

Вказаний договір був укладений в електронному вигляді, шляхом реєстрації ОСОБА_1 на веб-сайті ТОВ «Бізнес Позика» https://bizpozyka.com та підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора UA-2695, направленого на мобільний номер позичальника НОМЕР_2 .

Відповідно до наданого ТОВ «Бізнес Позика» розрахунку заборгованості станом на день закінчення строку дії договору 21 серпня 2024 року утворилася заборгованість в розмірі 212 814,48 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту - 49 000,00 грн., прострочених відсотків - 156 464,48 грн. та прострочених платежів за комісією - 7 350,00 грн., які ТОВ «Бізнес Позика» і просило стягнути з ОСОБА_1 .

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ТОВ «Бізнес позика».

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 березня 2024 року в електронній формі між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 491817-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 49 000,00 грн. шляхом перерахування вказаної суми на його картковий рахунок № НОМЕР_1 , строком повернення до 21 серпня 2024 року зі сплатою відсотків за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 2,00000000 % в день, зниженою процентною ставкою 1,15069995% в день.

При цьому ОСОБА_1 не оспорював укладення ним договору про надання кредиту ТОВ «Бізнес Позика» та отримання ним кредиту.

Також, ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань за вказаним договором або ж на спростування правильності наданих позивачем розрахунків заборгованості.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика».

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на ненадання ТОВ «Бізнес Позика» належних та допустимих доказів узгодження з ним саме тих умов кредитування, які були визначені в позові, та розміру заборгованості.

На підтвердження умов кредитування та розміру заборгованості ТОВ «Бізнес Позика» було надано суду копію Договору № 491817-КС-001 про надання кредиту від 06 березня 2024 року, паспорта споживчого кредиту, в яких визначені умови кредитування, зокрема, щодо строків повернення кредиту, розміру процентної ставки та комісії, та розрахунок заборгованості.

В свою чергу, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач не оспорював вказаних положень договору та не надав жодних доказів на підтвердження того, що укладений ним договір про надання кредиту мав інші умови ніж той, що був наданий позивачем.

Також, як було установлено, відповідач отримав кредит на підставі вказаного договору, що свідчить про прийняття ним відповідних умов.

Фактично відповідач посилався на несправедливість визначених у договорі положень щодо встановлення зобов`язань про сплату процентів та комісії. Разом з тим, він не звертався до суду із вимогами про визнання їх недійсними, та, користуючись кредитом висловив відповідні заперечення лише після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ТОВ «Бізнес позика» мало право на стягнення заборгованості в загальному розмірі 99 265,00 грн., не ґрунтується на умовах укладеного сторонами договору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального і процесуального права. Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 червня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді