КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 369/15161/24

12 червня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кафідової О.В.

суддів: Оніщука М.І.

Шебуєвої В.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року заяву про зустрічне забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 03 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та 09 квітня 2025 року витребувано справу.

Із розпорядження Київського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року вбачається, що рішенням Вищої ради правосуддя від 10 квітня 2025 року звільнено ОСОБА_3 з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь судді-доповідача ОСОБА_3 у розгляді судової справи, відповідно до пункту 2.3.43. Положення про автоматизовану систему документообігу суду та підпункту 5.4. пункту 5 Розділу ІІ Засад використання автоматизованої системи документообігу Київського апеляційного суду, на підставі заяви судді-доповідача ОСОБА_3, погодженої заступником голови суду Крижанівською Г.В. призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Кафідова О.В., судді Оніщук М.І., Шебуєва В.А.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна не підлягає розгляду по суті з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України», заява № 19164/04, від 21 жовтня 2010 року).

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18) зроблено висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Ухвали суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, зазначені у частині першій статті 353 ЦПК України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зустрічного забезпечення або зміни чи скасування зустрічного забезпечення.

Разом із тим, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення у переліку ухвал, які зазначені у частині першій статті 353 ЦПК України, відсутня.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана відповідачем ОСОБА_1 не підлягає розгляду, оскільки стосується ухвали, що не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

За таких підстав провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 належить закрити.

Керуючись ст. 260, 261, 351, 352, 353, 367, 368, 381 ЦПК України суд

у х в а л и в:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною представника ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна про відмову у зустрічному забезпеченні позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: