Справа № 489/4511/25
Провадження №2/489/2496/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

09 червня 2025 м. Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва у складі: судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

встановив.

06 червня 2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 06.01.2021 у розмірі 19444076,26 грн. з урахуванням суми основного боргу 1476945,00 грн., суми збитків внаслідок інфляційного збільшення заборгованості 686874,76 грн., суми пені 17280256,50 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 15140,00 грн.

Разом з позовною заявою, позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, відповідно до якого просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно та транспортний засіб:

- незавершений будівництвом житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101; земельна ділянка місця розташування, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 00;

- транспортний засіб автомобіль марки Volkswagen Jetta, 2014 року випуску.

Посилаючись на те, що у звязку з тим, що вартість заборгованості понад ніж в десять раз перевищує вартість заставного майна, а дії відповідача явно свідчать про небажання виконання грошових зобов`язань, вважає, що є необхідність для вжиття судом заходів забезпечення позову. У разі невжиття заходів щодо забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на нерухоме майно та банківські рахунки можливо його відчуження відповідачем, що призведе до неможливості виконання рішення суду і неможливості компенсації заподіяної шкоди стягувачу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

За змістом частини 3 статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями частини 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, тощо.

Частина 8 статті 153 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.

Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення позивача, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Слід також зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Предметом позову є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики від 06.01.2021 у загальному розмірі 19444076,26 грн., з яких: сума основного боргу 1476945,00 грн., сума збитків внаслідок інфляційного збільшення заборгованості 686874,76 грн., сума пені 17280256,50 грн.

06 січня 2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладеного Договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 , а остання прийняла у приватну власність грошову суму у розмірі 1476945 грн., що в еквіваленті, за домовленістю сторін та згідно офіційного курсу НБУ станом на 06.01.2021 становить 52000,00 доларів США. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в строк та на умовах, передбачених цим договором, позику у вищевказаному розмірі.

Відповідно до п. 3 Договору, сторони домовилися, що позичальник зобов`язаний повернути (погасити) суму грошових коштів, зазначену в п. 1 цього договору, в повному обсязі до 06 липня 2021 включно, який може бути продовжено за взаємною згодою сторін.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 01.11.2024, ОСОБА_2 є власницею:

- незавершеного будівництвом житловий будинок АДРЕСА_3 на підставі Договору іпотеки від 06.01.2021 посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Чорною Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 15;

- земельної ділянки, площею 0,0272 га, кадастровий номер :03:007:0004, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору іпотеки від 06.01.2021 посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Чорною Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 15;

- житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08.07.2014, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Лашиною О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 968.

Як вбачається з висновку про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_3 від 19.05.2025, незалежна оцінка (ринкова вартість) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_4 станом на 19.05.2025 становить 1370700 грн.

З висновку про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_3 від 19.05.2025, незалежна оцінка (ринкова вартість) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 станом на 19.05.2025 становить 1910800 грн.

Згідно висновку про експертну грошову (незалежну) оцінку земельної ділянки, складеного ФОП ОСОБА_3 від 19.05.2025, експертна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,0272 га кадастровий номер :03:007:0004 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 19.05.2025 становить 195450 грн.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (Кудла проти Польщі, N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, Міфсуд проти Франції [GC], N 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі (Дорани проти Ірландії) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Судом встановлено наявність спору між сторонами, та при вирішенні питання щодо забезпечення позову, береться до уваги ціна позову, співмірність заходу забезпечення позову з заявленими вимогами та можливість виконання судового рішення у разі його задоволення.

З огляду на предмет і підстави позову, суд вважає, самостійним, обґрунтованим та достатнім способом забезпечення позову, арешт нерухомого майна, який автоматично несе в собі заборону вчиняти будь-які дії щодо його відчуження, реєстрації, тощо.

Щодо накладення арешту на транспортний засіб автомобіль марки Volkswagen Jetta, 2014 року випуску, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви в цій частині, оскільки суду не надано доказів щодо належності вказаного автомобіля відповідачці ОСОБА_2 , його реєстраційний номер, відсутні відомості щодо вартості зазначеного майна (орієнтовна вартість), що фактично унеможливлює визначення співмірності заявлених позовних вимог, належності відповідачці вказаного автомобіля та застосування заходів забезпечення позову в цій частині.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Накласти арешт на:

- незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_3 , який належить на праві власності ОСОБА_2 ;

- земельну ділянку площею 0,0272 га кадастровий номер :03:007:0004 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_4 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині накладення арешту на транспортний засіб марки Volkswagen Jetta, 2014 року випуску відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «09» червня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева