У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2025 Справа №607/3798/18 Провадження №6/607/97/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,

за участі:

старшого державного виконавця ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ Деревянчук Х.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі подання начальника Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про примусовий привід боржника ОСОБА_1 та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

1. Стислий зміст подання

08 травня 2025 року начальник ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ звернувся до суду із поданням про примусовий привід ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (а.с. 1 3).

В обґрунтування вказаного подання начальник ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ зазначив, що у них на виконанні перебуває виконавче провадження АСВП № 76554702 з виконання виконавчого листа № 607/3798/18, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 02 липня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму неповернутого боргу в розмірі 73 000 доларів США, що еквівалентно 1 933 186 гривень, нарахованих відсотків в розмірі 356 891,95 гривню, три проценти річних у розмірі 98 326,19 гривень, а також 8 810 гривень судового збору. 14 листопада 2024 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. 14 листопада 2024 року державним виконавцем винесено постанови: 1) про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, 2) про стягнення виконавчого збору, 3) про звернення стягнення на кошти боржника, яку направлено до банків-учасників електронного обміну, згідно відповіддю банків-учасників, якою повернено без виконання, що означає, що у боржника відсутні відкриті рахунки.

Автор подання вказує, що 14 листопада 2024 року та 05 лютого 2025 року направлялись запити в реєструючі установи, для перевірки майнового стану боржника. Згідно з відповідями з Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, будь-якої інформації про майновий стан боржника відсутні. Згідно з відповіддю з Державної прикордонної служби України відомості про перетин кордону ОСОБА_1 відсутні. ОСОБА_1 належить об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: 0:01:018:0038. 13 лютого 2025 року державним виконавцем ухвалено постанову про арешт всього нерухомого майна боржника, а також направлено запит до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державного підприємства «Українського інституту інтелектуальної власності». Також, згідно відповідей Головного управління Держпродспоживслужби у Тернопільській області та Управління інспекційної діяльності у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, с/г техніки та інших механізмів, технологічних транспортних засобів не зареєстровані. 17 квітня 2025 року державним виконавцем повторно направились запити в реєструючі установи.

У заяві стягувача, стало відомо ймовірне місце проживання боржника: с. Коршилівка, Тернопільського району, Тернопільської області, куди 20 лютого 2025 року було спрямоване рекомендоване повідомлення № 635, з вимогою про необхідність з`явитися до державного виконавця 27 лютого 2025 року. Також, 28 листопада 2024 року, 31 січня 2025 року, 21 березня 2025 року та 17 квітня 2025 року здійснено вихід за місцем реєстрації боржника за адресою: АДРЕСА_2 , з метою перевірки його майнового стану. Проте, перевірку здійснити не вдалося, адже на періодичні дзвінки та стукіт у двері їх ніхто не відчинив, про що складено акти. Державним виконавцем неодноразово надсилались виклики боржнику, з вимогою з`явитися до державного виконавця, однак, останній жодного разу на виклик не з`явився, про що складено акти державного виконавця. Таким чином, боржник знає про свій обов`язок сплатити заборгованість, але навмисно ухиляється від виконання судового рішення.

2. Стислий зміст заперечень на подання

ОСОБА_1 своїм правом на заперечення на подання не скористався.

3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 травня 2025 року прийнято до розгляду подання начальника Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про примусовий привід боржника ОСОБА_1 , та призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін (а.с. 32).

У судовому засіданні старший державний виконавець ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ Деревянчук Х.О. подання підтримала у повному обсязі з мотивів наведених у ньому.

У судове засідання боржник ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового засідання.

Відповідно до частини третьої статті 438 Цивільного процесуального кодексу України

(далі ЦПК України) суд розглядає подання виконавця протягом десяти днів.

Заслухавши пояснення старшого державного виконавця, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом.

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист у справі № 607/3798/18, про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 суму неповернутого боргу в розмірі 73 000 доларів США, що еквівалентно 1 933 186 гривень, нарахованих відсотків в розмірі 356 891,95 гривню, три проценти річних у розмірі

98 326,19 гривень, а також 8 810 гривень судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд (а.с. 5).

13 листопада 2024 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 4).

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 14 листопада 2024 року, ВП № 76554702, старшим державним виконавцем Деревянчук Х.О. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 607/3798/18, виданим 02 липня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, та надіслано сторонам виконавчого провадження (а.с. 6, 7).

Також, 14 листопада 2024 року старшим державним виконавцем у ВП № 76554702, винесено постанови: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та арешт коштів боржника, які надіслані сторонам (а.с.8-11).

28 листопада 2024 року, 31 січня 2025 року, 21 березня 2025 року та 17 квітня 2025 року старшим державним виконавцем здійснено вихід за адресою проживання боржника:

АДРЕСА_2 , для перевірки майнового стану, однак це не вдалося, оскільки на неодноразовий стукіт та дзвінок у двері їх ніхто не відчинив (а.с. 12, 23 зворотна сторона, 28).

05 лютого 2025 року старшим державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: транспортного засобу Газ, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить останньому (а.с. 13, 14).

Згідно з відповідей на запит № 249560358 від 05 лютого 2025 року та № 264956663 від 24 квітня 2025 року до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону, відомості відсутні (а.с. 14 зворотня сторона, 29).

05 лютого 2025 року №9414 та 17 квітня 2025 року № 139531 старший державний виконавець звернулася з запитом до Головного управління держпродспоживслужби у Тернопільській області, Управління інспекційної діяльності у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, ГУ Держгеокадастру в ТО, Тернопільського міського БТІ про надання інформації про наявність будь-якого майна боржника (а.с. 15, 24).

Як вказано у відповідях на запит № 249557316 від 05 лютого 2025 року та № 263865746 від 17 квітня 2025 року Державної податкової служби України, що інформація про податкового агента та суми доходу боржника в Державному реєстрі відсутня (а.с. 16, 26).

05 лютого 2025 року старший державний виконавець здійснив виклик ОСОБА_1 до виконавця на 13 лютого 2025 року о 09 год. 30 хв. (а.с. 16 зворотня сторона 17).

У відповідях на запит № 251042847 від 12 лютого 2025 року та № 263865883 від 17 квітня 2025 року до Державної фіскальної служби України інформації про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах щодо боржника не надходила (а.с. 18, 25 зворотні сторони).

13 лютого 2025 року старший державний виконавець звернулася з запитом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державного підприємства «Українського інституту інтелектуальної власності» про надання інформації про наявність будь-якого майна боржника (а.с. 17 зворотня сторона 18).

20 лютого 2025 року старший державний виконавець здійснив виклик ОСОБА_1 до виконавця на 27 лютого 2025 року о 10 год. 30 хв. (а.с. 19), яке надіслано засобами поштового зв`язку № 635 (а.с. 20).

27 лютого 2025 року старшим державним виконавцем складено акт про те, що боржник не з`явився до відділу ДВС на вказану дату (а.с. 20 зворотня сторона).

Відповідно до відповідей Головного управління держпродспоживслужби у Тернопільській області, Управління інспекційної діяльності у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, Тернопільського міського БТІ, за ОСОБА_1 не виявлено жодного майна (а.с. 21 23).

Також, у відповіді на запит № 263867536 від 17 квітня 2025 року Пенсійного фонду України відсутні відомості про отримання доходу ОСОБА_1 (а.с. 25).

17 квітня 2025 року старший державний виконавець здійснив виклик ОСОБА_1 до виконавця на 24 квітня 2025 року о 11 год. 00 хв. (а.с. 19), яке надіслано засобами поштового зв`язку № 211 (а.с.26 зворотня сторона 27).

24 квітня 2025 року старшим державним виконавцем складено акт про те, що боржник не з`явився до відділу ДВС на вказану дату (а.с. 29 зворотня сторона).

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

2.1. Статтею 129-1 Конституції України встановлено: суд ухвалює рішення іменем

України; судове рішення є обов`язковим до виконання (частина перша); держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (частина друга); контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (частина третя).

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату (див. пункти 26, 27 рішення у справі «Глоба проти України» від 05 липня 2012 року (заява № 15729/07)

Страсбурзький суд також вказував, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (див. пункт 27 рішення у справі «Янголенко проти України» від 10 грудня 2009 року (заява № 14077/05).

2.2. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом № 1404 заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону № 1404).

Згідно частини п`ятої статті 19 Закону № 1404 боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення (пункт 1); за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі, іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України (пункт 3); своєчасно з`являтися на вимогу виконавця (пункт 5); надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження (пункт 6).

За частиною першою статті 28 Закону № 1404 боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно з пунктом 14 частини третьої статті 18 Закону № 1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Відповідно до частини першої статті 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Абзацом першим пункту 27 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку під час примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), здійснює привід осіб за рішенням тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України, а також вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю державних виконавців, приватних виконавців та інших осіб, які беруть участь у вчиненні виконавчих дій, представників уповноважених органів з питань пробації під час відвідування суб`єктів пробації, здійснює привід у виконавчому провадженні, а також суб`єктів пробації, що ухиляються від прибуття за викликом уповноваженого органу з питань пробації, здійснює розшук боржника чи дитини у виконавчому провадженні у випадках, передбачених законом або рішенням суду.

Суд зазначає, що привід за своєю правовою природою є заходом процесуального примусу, що полягає примусовому доставленні особи задля забезпечення її участі у провадженні у випадках, якщо цю особу було належним чином викликано, але вона не з`явилася без поважних причин або без повідомлення причин неприбуття. Застосування приводу супроводжується суттєвим обмеженням прав і свобод людини і громадянина, а тому суду має бути надано вичерпне обґрунтування того, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду та заходів, що їх вчиняє виконавець в межах відповідного виконавчого провадження. Крім того, суду мають бути надані докази належного повідомлення особи про її виклик до виконавця й відсутність поважних причин для невиконання такого обов`язку.

2.3. Звертаючись до суду з поданням про примусовий привід боржника, державним виконавцем до матеріалів подання не додано доказів про те, що здійснені державним виконавцем відносно боржника ОСОБА_1 заходи примусового виконання рішення, були належним чином доведені до відома останнього.

Так, згідно з додатками до подання про примусовий привід боржника вбачається, що 05 лютого 2025 року старший державний виконавець здійснив виклик ОСОБА_1 до виконавця на 09 год. 30 хв. 13 лютого 2025 року, однак доказів вручення вказаного виклику не надав.

20 лютого 2025 року старший державний виконавець здійснив виклик ОСОБА_1 до виконавця на 10 год. 30 хв. 27 лютого 2025 року. Відповідно до відстеження АТ «Укрпошта» рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 635, прийнято АТ «Укрпошта» 24 лютого 2025 року, та вручено за довіреністю 14 березня 2025 року. Проте, 27 лютого 2025 року старшим державним виконавцем складено акт про те, що боржник не з`явився до відділу ДВС на дату, яка вказана у виклику від 20 лютого 2025 року.

Крім того, 17 квітня 2025 року старший державний виконавець здійснив виклик ОСОБА_1 до виконавця на 11 год. 00 хв. 24 квітня 2025 року. Проте, згідно відстеження АТ «Укрпошта» рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 211, прийнятого АТ «Укрпошта» 22 квітня 2025 року, невдала спроба вручення 24 квітня 2025 року. Тому, 24 квітня 2025 року старшим державним виконавцем складено акт про те, що боржник не з`явився до відділу ДВС на вказану дату. Утім, належних доказів отримання ОСОБА_1 вказаних викликів суду не надано.

У судовому засіданні судом було зобов`язано державного виконавця надати суду будь-які наявні докази отримання боржником кореспонденції або обізнаності про наявність виконавчого провадження та виклики його до державного виконавця. При цьому державним виконавцем таких доказів надано не було.

Саме виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні. Факт ухилення боржника від виконання рішення та обізнаності останнього про наявність виконавчого провадження має підтверджуватись сукупністю доказів, які виконавець зазначає у поданні.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде встановлено протилежне. Наявність обставин ухилення від явки боржника до державного виконавця, які є предметом посилання суб`єкта подання про привід боржника як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Утім, суду не надано доказів того, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язання, не надано доказів того, що він вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Відтак, суд констатує, що матеріали подання не містять достатніх доказів, що боржник ухиляється від явки до виконавця, а також і фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань. Також державним виконавцем не доведено суду й те, що боржнику було достеменно відомо про необхідність явки до державного виконавця.

За таких обставин, неможливо зробити висновок про ухилення поінформованого боржника від явки до виконавця.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду подання

Суд, оцінивши обставини справи та наявні докази, вважає, що підстави для застосування до боржника примусового приводу відсутні, оскільки державним виконавцем не надано суду достатніх і достовірних доказів на підтвердження того, що боржник дійсно отримував виклики державного виконавця й у нього існував розумний час для належного виконання такого обов`язку. Тож суд вважає, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що боржник свідомо та умисно без поважних причин не прибув до державного виконавця за відповідним викликом.

За таких обставин, суд вважає подання начальника ТВ ДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ про примусовий привід боржника ОСОБА_1 передчасним, а відтак необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції віднести на рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76 78, 81, 89, 258 261, 273, 352 355, 438,

447 453 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні подання начальника Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про примусовий привід боржника ОСОБА_1 відмовити.

2. Судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції віднести на рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

3. Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

4. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

6. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

7. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 21 травня 2025 року.

Відомості про учасників:

Заявник: Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , адреса місця знаходження: вул. Князя Острозького, 14, м. Тернопіль.

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя Т. І. Якімець