АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року

м. Чернівці

справа № 723/3121/23

провадження № 22-ц/822/481/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Половінкіної Н. Ю., Лисака І. Н.

секретар Бугай В. М.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2025 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Дедик Н. П.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 .

З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд:

припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/2 від вартості будівельних матеріалів та робіт, які були виконані у зв`язку з будівництвом будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на будівельні матеріали та роботи, які були виконані у зв`язку з будівництвом будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;

присудити ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 від вартості будівельних матеріалів та робіт, які були виконані у зв`язку з будівництвом будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 липня 2013 року № 306 у сумі 588 750 гривень (том 1, а. с. 231-235).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення, встановлення права власності та присудження грошової компенсації, залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання позивача.

Ухвала суду мотивована тим, що судові засідання, призначені на 20 лютого 2025 року та 12 березня 2025 року, були відкладені за клопотаннями позивача у зв`язку з незадовільним станом його здоров`я.

В судове засідання, призначене на 02 квітня 2025 року позивач не з`явився повторно, направив на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з незадовільним станом здоров`я.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач тричі направляв до суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючи на незадовільний стан здоров`я. При цьому жодного разу не надав доказів на підтвердження незадовільного стану здоров`я, і що такий стан перешкоджає участі в судовому засіданні. Тому суд не вбачав підстав для визнання повторної неявки позивача з поважної причини та, як наслідок, для відкладення судового засідання.

Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи заявам позивача з назвою «про розгляд справи без участі», суд першої інстанції прийшов до висновку, що ці заяви за своїм змістом є заявами про проведення конкретних судових засідань у відсутності позивача і їх не слід вважати такими, які дають підстави суду розглянути справу з ухваленням судового рішення по суті у відсутності останнього. Такий висновок, на думку суду, підтверджується також подальшими заявами позивача про відкладення судових засідань.

З огляду на встановлені судом обставини неявки позивача наявними є підстави для залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права.

Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, оскільки поважність причин неявки у судові засідання, призначені на 20 лютого 2025 року, 12 березня 2025 року, 02 квітня 2025 року підтверджується висновками про тимчасову непрацездатність позивача, які додані до апеляційної скарги.

Акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу від 02 квітня 2025 року належним чином не мотивував, яким чином суд виконав обов`язок щодо належного повідомлення позивача як учасника справи про дату, час та місце судових засідань, призначених на 20 лютого 2025 року, 12 березня 2025 року, 02 квітня 2025 року.

Подання позивачем клопотань про неможливість участі у судових засіданнях з поважних причин та їх відкладення не свідчать про належне виконання судом відповідного обов`язку.

Вважає, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права позбавили його права на доступ до суду.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, з`ясовані судом апеляційної інстанції

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області (у складі головуючого судді Бужори В. Т.) від 01 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення, визнання права власності та присудження грошової компенсації.

Визначено порядок розгляду вказаної справи за правилами загального позовного провадження (том 1, а. с. 129).

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 30 листопада 2023 року (том 1, а. с. 192).

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2024 року заяву ОСОБА_2 про відвід судді задоволено.

Відведено головуючого суддю Бужору В. Т. від розгляду цивільної справи № 723/3121/23 (том 2, а. с. 92).

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області (у складі головуючого судді Дедика Н. П.) від 28 листопада 2024 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення, встановлення права власності та присудження грошової компенсації.

Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11 грудня 2024 року (том 2, а. с. 95).

Судова повістка про виклик до суду на 11 грудня 2024 року доставлена ОСОБА_1 до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи 04 грудня 2024 року (том 2, а. с. 97).

05 грудня 2024 року позивач через підсистему «Електронний суд» направив до суду заяву «про розгляд справи без участі», в якій просив розгляд справи у судовому засіданні, призначеному на 11 грудня 2024 року, здійснювати за його відсутності (том 2, а. с. 103).

Відповідно до протоколу судового засідання від 11 грудня 2024 року № 3771242 розгляд справи відкладено на 16 січня 2025 року (том 2, а. с. 104-106).

Судова повістка про виклик до суду на 16 січня 2025 року доставлена ОСОБА_1 до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» 13 грудня 2024 року (том 2, а. с. 112).

12 січня 2025 року позивач через підсистему «Електронний суд» направив до суду заяву «про розгляд справи без участі», в якій просив розгляд справи у судовому засіданні, призначеному на 16 січня 2025 року, здійснювати за його відсутності (том 2, а. с. 115).

Відповідно до протоколу судового засідання від 16 січня 2025 року № 3901181 оголошено перерву у судовому засіданні до 30 січня 2025 року (том 2, а. с. 119-121).

Судова повістка про виклик до суду на 30 січня 2025 року доставлена ОСОБА_1 до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» 17 січня 2025 року (том 2, а. с. 122).

24 січня 2025 року позивач через підсистему «Електронний суд» направив до суду заяву «про розгляд справи без участі», в якій просив розгляд справи у судовому засіданні, призначеному на 30 січня 2025 року, здійснювати за його відсутності (том 2, а. с. 133).

Відповідно до протоколу судового засідання від 30 січня 2025 року № 3978012 оголошено перерву у судовому засіданні до 20 лютого 2025 року (том 2, а. с. 134-136).

Судова повістка про виклик до суду на 20 лютого 2025 року доставлена ОСОБА_1 до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» 03 лютого 2025 року (том 2, а. с. 142).

11 лютого 2025 року позивач через підсистему «Електронний суд» направив до суду клопотання «про відкладення (перенесення) розгляду справи», в якому просив судове засідання у справі, призначене на 20 лютого 2025 року, відкласти на іншу дату у зв`язку з незадовільним станом здоров`я (том 2, а. с. 144).

Будь-яких доказів на підтвердження обставини незадовільного стану здоров`я до клопотання ОСОБА_1 не долучено.

Відповідно до протоколу судового засідання від 20 лютого 2025 року розгляд справи відкладено на 12 березня 2025 року у зв`язку з неявкою позивача (том 2, а. с. 145).

Судова повістка про виклик до суду на 12 березня 2025 року доставлена ОСОБА_1 до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» 21 лютого 2025 року (том 2, а. с. 147).

07 березня 2025 року позивач через підсистему «Електронний суд» направив до суду клопотання «про відкладення (перенесення) розгляду справи», в якому просив судове засідання у справі, призначене на 12 березня 2025 року, відкласти на іншу дату у зв`язку з незадовільним станом здоров`я (том 2, а. с. 152).

Будь-яких доказів на підтвердження обставини незадовільного стану здоров`я до клопотання ОСОБА_1 не долучено.

Відповідно до протоколу судового засідання від 12 березня 2025 року № 4189387 клопотання позивача задоволено та відкладено розгляд справи на 02 квітня 2025 року (том 2, а. с. 154-155).

Судова повістка про виклик до суду на 02 квітня 2025 року доставлена ОСОБА_1 до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» 12 березня 2025 року (том 2, а. с. 157).

26 березня 2025 року позивач через підсистему «Електронний суд» направив до суду клопотання «про відкладення (перенесення) розгляду справи», в якому просив судове засідання у справі, призначене на 02 квітня 2025 року, відкласти на іншу дату у зв`язку з незадовільним станом здоров`я (том 2, а. с. 159).

Будь-яких доказів на підтвердження обставини незадовільного стану здоров`я до клопотання ОСОБА_1 не долучено.

Відповідно до протоколу судового засідання від 02 квітня 2025 року сторони в судове засідання не з`явилися (том 2, а. с. 161).

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення, визнання права власності та присудження грошової компенсації, залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання позивача (том 2, а. с. 162).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні постанови.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з частинами першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 02 квітня 2025 року відповідає зазначеним вище вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів та заяв на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на будь-якій стадії судового процесу може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини друга статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини друга, четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю варто розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 43 ЦПК України).

У частинах третій-шостій статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (частина перша статті 131 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини першої статті 41 ЦПК України у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

У частині дванадцятій статті 33 ЦПК України визначено, що у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Згідно з частиною третьою статті 217 ЦПК України з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

За обставин цієї справи з урахуванням відводу головуючого судді Бужори В. Т. від розгляду справи, розгляд справи по суті розпочато 11 грудня 2024 року.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишення позову без розгляду це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позов без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Тобто законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони, а тому саме позивач має продемонструвати свій процесуальний інтерес у як найшвидшому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі.

Отже, норми частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Тож, під час вирішення питання про залишення позову без розгляду правове значення має виключно належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц (провадження № 61-17220св18), від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16 (провадження № 61-9020св21), від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц (провадження № 61-2876св21).

У постановах Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 500/3032/18 (провадження № 61-19742св21), від 12 січня 2023 року у справі № 205/3009/16 (провадження № 61-6033св22), від 14 лютого 2023 року у справі № 947/15909/21 (провадження № 61-10773св22) вказано, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні. Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Окрему увагу колегія суддів акцентує на тому, що у теорії права одним з критеріїв, за яким прийнято розрізняти норми права, є метод правового регулювання правових норм. За цим критерієм норми права можуть бути імперативними та диспозитивними.

Імперативні (зобов`язуючі) норми права характеризуються категоричністю приписів. Такі норми реалізуються виконанням, дотриманням або застосуванням. Диспозитивні норми реалізуються використанням, яке, як правило, передбачає його реалізацію на власний розсуд.

Колегія суддів проаналізувавши положення частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України зауважує, що у цих нормах законодавець не застосував слова «може», «має право», «за власної ініціативи» та інші подібні у своєму значенні слова. Зазначені норми процесуального права не передбачають можливості інших варіантів дій суду, окрім залишення позову без розгляду.

Формулювання «суд залишає позовну заяву без розгляду», що міститься у частині п`ятій статті 223 ЦПК України, та формулювання «суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду», що міститься у пункті 3 частини першої статті 257 ЦПК України, виражає імперативну вказівку суду (судді) щодо заборони продовження розгляду справи, щодо завершення судового провадження без винесення рішення. З огляду на викладене апеляційний суд зазначає про те, що повноваження суду залишити позов без розгляду, передбачені цими нормами процесуального права відносяться до імперативних.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 905/458/21.

У справі що переглядається:

позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи по суті в усіх призначених судом судових засіданнях, шляхом направлення судових повісток до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання;

в жодне із призначених судом судових засідань по суті справи позивач не з`явився;

до початку розгляду справи по суті у судових засіданнях, призначених на 11 грудня 2024 року, 16 січня 2025 року, 30 січня 2025 року, позивачем через підсистему «Електронний суд» надсилались ідентичні заяви про «про розгляд справи без участі».

Разом з цим зі змісту вказаних заяв вбачається волевиявлення позивача лише на здійснення розгляду справи за його відсутності у конкретних судових засіданнях, що не може тлумачитися як заява про розгляд справи за його відсутності у розумінні частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, зокрема зважаючи на його подальші процесуальні дії у справі;

з поданих ОСОБА_1 клопотань про відкладення розгляду справи, поданих до початку судових засідань у справі, призначених на 20 лютого 2025 року, 12 березня 2025 року, 02 квітня 2025 року, вбачається відсутність волевиявлення позивача щодо розгляду справи за його відсутності та бажання безпосередньо приймати участь у справі.

У вказаних клопотаннях як на підставу для відкладення розгляду справи позивач посилався на незадовільний стан здоров`я, проте будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надав.

При цьому позивач скористався належним йому правом розпорядитися своїми процесуальними правами на власний розсуд та у такий спосіб відмовився від попередньої заяви про розгляд справи без його участі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2025 року у справі № 9901/437/21 вказала, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

Верховний суд у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/8816/19 дійшов висновку, що у разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, приписами норм процесуального закону передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.

У постанові від 28 березня 2023 року справа № 711/7486/19 Верховний суд звернув увагу на те, що з огляду на те, що позивач чітко не сформулював своє прохання про можливість розгляду справи за його відсутності, водночас виклав імперативну вимогу про його особисту участь у розгляді справи, що дає підстави для висновку про очевидну маніпулятивність формулювань, які можуть тлумачитись у подальшому виключно на користь позивача, яке б рішення не ухвалив суд.

Колегія суддів враховує, що диспозитивність (від лат. dispono розпоряджаюся) це надання особам, які беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Зміст принципу диспозитивності перш за все розкривається через положення хто хоче здійснити свої права, повинен сам потурбуватися про це. Вказані принципи надають кожному учаснику справи можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що процесуальним обов`язком суду першої інстанції за встановлених апеляційним судом обставин щодо належного повідомлення позивача про час і місце судових засідань, повторної неявки позивача в судове засідання, призначене на 12 березня 2025 року, відсутності заяви позивача про розгляд справи за його відсутності, було залишення позову ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з повторною неявкою у судове засідання, призначене на 12 березня 2025 року.

У свої висновках апеляційний суд керується тим, що позивач із великим ступенем зацікавленості повинен проявляти інтерес про хід розгляду судом ініційованої ним справи. У разі відсутності обставин непереборної сили, ігнорування позивачем (заявником) протягом тривалого періоду часу судового провадження, відкритого за його позовною заявою (заявою, скаргою), свідчить про недобросовісну поведінку та порушення основоположних засад цивільного процесу.

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).

За встановлених апеляційним судом обставин справи ОСОБА_1 , як особа яка ініціювала провадження у справі, об`єктивно міг розраховувати на настання наслідків, визначених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, у вигляді залишення його позову без розгляду в результаті його процесуальної поведінки.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

З огляду на наведене відсутні підстави вважати, що права позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції є порушеними.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про поважність причин неявки у судові засідання, призначені на 20 лютого 2025 року, 12 березня 2025 року, 02 квітня 2025 року, оскільки як зазначалось вище наслідки у вигляді залишення позову без розгляду настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Тобто поважність причин повторної неявки у судове засідання не має правового значення.

До того ж, як встановлено судом апеляційної інстанції, доказів на підтвердження обставин (їх поважність), які наводились позивачем як підстави для відкладення розгляду справи, суду першої інстанції не надавались.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, а, отже, й не дають підстав вважати порушенням судом першої інстанції норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвалу від 02 квітня 2025 року з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді: Наталія ПОЛОВІНКІНА

Ігор ЛИСАК