Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2586/24 Головуючий у 1-й інст. Саланда О. М.
Категорія 41 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Павицької Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №283/2586/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Саланда О.М.

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання кредиту в розмірі 60 593,46 грн. та понесені судові витрати.

На обґрунтування позову посилається на те, що 20.05.2016 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ») на підставі кредитного договору №1490 видало ОСОБА_1 кредитну картку з кредитним лімітом на суму 1 000,00 грн., який у подальшому було збільшено до 39 200,00 грн. У свою чергу відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.09.2024 року складає 60 593,46 грн., з яких: 38 240,27 грн. заборгованість за кредитом; 22 353,19 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією. Умовами Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, копія витягу з якого додається, передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду з позовом.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 07 березня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» суму заборгованості у розмірі 60 593,46 грн., з яких: 38 240,27 грн. сума за кредитом, 22 353,19 грн. заборгованість за процентами, сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в кредитні правовідносини з АТ «ПУМБ» за договором №1490 від 20.05.2016 року не вступав. У травні 2016 року відповідач звернувся до відділення АТ«ПУМБ» «РЦ в м. Київ» з метою відкриття поточного рахунку, у зв`язку з чим підписав Заяву про приєднання до ДБКО про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 та отримав неперсоніфіковану платіжну картку № НОМЕР_2 з терміном дії до жовтня 2018 року. Відповідач не користувався кредитним лімітом встановленим позивачем на платіжну картку, надані позивачем виписки з особового рахунку починаються з 02.10.2016 року свідчать про те, що першою відображеною операцією є утворення заборгованості відповідача на суму 4 175,10 грн. з призначенням платежу «Міграція залишків» на підставі документу №42133649 від 02.10.2016 року. Першою вхідною операцією зі сторони відповідача є переказ коштів (тобто поповнення рахунку) на картковий рахунок 28.10.2016 року у сумі 221,52 грн. Починаючи з дня підписання заяви, тобто з 20.05.2016 року, і до 28.10.2016 року зі сторони відповідача не було дій, які б підтверджували про вступ з позивачем у кредитні відносини (використання кредитного ліміту чи його збільшення). Позивачем з власної ініціативи було збільшено кредитний ліміт до 7 000,00 грн., а також 02.10.2016 року проведено операцію на суму 4 175,10 грн. з призначенням платежу «Міграція залишків» на підставі документу №42133649.

Звертає також увагу, що 05.09.2023 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 27 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» суму заборгованості у розмірі 53 455,45 грн. за кредитним договором № 1490 від 20.05.20216, який укладений між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 . Таким чином, позивач визнав в судовому процесі, що природа цього кредитного договору пов`язана з АТ «Банк Ренесанс Капітал». Крім того, позивачем не надано доказів, що відповідач був ознайомлений з публічною пропозицією Банка та погодився з викладеними у ній умовами. Виписки з особових рахунків відносяться до різних рахунків, відображають односторонню банківську операцію щодо збільшення розміру кредитного ліміту, без надання доказів, що дана зміна була належним чином доведена до відома відповідача, містять очевидно односторонню первинну операцію здійснену Банком з власної ініціативи 02.10.2016 року на суму 4 175,10 грн. з призначенням платежу «Міграція залишків» на підставі документу №42133649, що призвело до технічного використання кредитного ліміту, про який відповідач не знав та який не погоджував. Позивачем також не надано доказів (первинних бухгалтерських документів) які б підвереджували правову природу та підстави проведеної операції. Згідно наданих виписок відповідачем були здійснені вхідні операції (поповнення рахунку) на загальну суму 72 258,52 грн. за період з 28.10.2016 року по 21.01.2021 року включно. Згідно наданих виписок відповідачем були здійснені вихідні операції (витрати) на загальну суму 60 459,31 грн. за період з 02.10.2016 року по 22.01.2021 року включно. Згідно наданих виписок позивачем неправомірно та безпідставно було списано з рахунку відповідача проценти за користування коштами на загальну суму 36 538,58 грн. за період з 29.10.2016 року по 21.01.2021 року включно, при цьому заява не містить умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Оскільки спірні правовідносини виникли до ухвалення та набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», то позивачем безпідставно та неправомірно було списано з рахунку відповідача комісійну винагороду у загальному розмірі 3 368,74 грн. Таким чином на підставі наданих позивачем виписок можна зробити висновок про те, що у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість. З наданих позивачем виписок також слідує, що значну суму коштів з рахунку відповідача позивачем було списано в якості оплати страхових платежів на користь ПрАТ «УАСК «АСКА-життя» та ПрАТ «УАСК «АСКА». Відповідач не погоджував укладення договорів страхування з даними страховими компаніями.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та їх вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 20.05.2016 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «ПУМБ», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву №1490 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.9).

На підставі цієї заяви Банк видав ОСОБА_1 кредитну картку з встановленим кредитним лімітом у розмірі 1 000,00 грн.

Згідно з інформацією, викладеною у вказаній заяві, її підписання є беззастережним підтвердженням, що відповідач приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості Банку), а при обранні послуги з укладання договору страхування, підписанням цієї Заяви підтверджує свою згоду на укладання договору страхування на зазначених умовах.

До Заяви позивач додав також публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та графік платежів, розрахунок сукупної вартості овердрафту та реальної процентної ставки.

Як вбачається із довідки АТ «ПУМБ», кредитний ліміт відповідачу неодноразово збільшувався та 11.07.2019 року було встановлено кредитний ліміт на суму 39 200,00 грн. (а.с.25).

Як вбачається з виписки з банківського рахунку, ОСОБА_1 використовував кредитні кошти (а.с.28-38).

Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 09.09.2024 року становить 60 593,46 грн., що складається з тіла кредиту 38 240,27 грн. та відсотків 22 353,19 грн. (а.с.25-27).

Позивач надсилав на адресу відповідача письмову вимогу від 09.09.2024 року про повернення вказаної заборгованості (а.с.22-23).

Задовольняючи вимоги банку, суд першої інстанції, врахувавши доведеність позивачем факту укладення між сторонами 20.05.2016 договору приєднання, обізнаності відповідача з умовами кредитування, що також підтверджується публічною пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості через неналежне виконання останнім зобов`язань за вказаним кредитним договором.

Проте, повністю з таким висновком суду погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 20 травня 2016 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови публічної пропозиції АТ «ПУМБ», відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надана банком публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, оскільки Умови публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ «ПУМБ»дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ»не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому колегія суддів вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Так згідно наданих АТ «ПУМБ» виписок по рахунку, відповідачем за період з 28.10.2016 року по 21.01.2021 року включно були здійснені вхідні операції (поповнення рахунку) на загальну суму 72 258,52 грн. Згідно цих же виписок ОСОБА_1 були здійснені вихідні операції (витрати) на загальну суму 60 459,31 грн. за період з 02.10.2016 року по 22.01.2021 року включно, тому у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість з фактично отриманої суми кредитних коштів. Також позивачем неправомірно та безпідставно було списано з рахунку відповідача проценти за користування коштами на загальну суму 36 538,58 грн. за період з 29.10.2016 року по 21.01.2021 року, а тому вимоги банку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором є безпідставними.

Таким чином, враховуючи, що доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з вищевказаних підстав (п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633,60 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (, адреса місцезнаходження: вулиця Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуючий Судді