Справа № 635/6083/21
Провадження № 2/635/1781/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня2025 року с-ще Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Назаренко О.В.

за участі секретаря судового засідання Устіч О.Л.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

позивач за первісним позовом звернувся до суду із позовом, в якому проситьвизнати за нею право власності на 2/3 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 11 листопада 2000 року між сторонами укладено шлюб, від якого народилися діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час шлюбу сторони придбали трикімнатну квартиру за вищевказаною адресою, кошти частково були отримані від продажу спільної однокімнатної квартири, частково від батьків позивача. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2018 року шлюб був розірваний, діти залишилися проживати разом з позивачем. Всі витрати, пов`язані з розвитком та навчанням дітей, лягли на плечі позивача ОСОБА_1 , а відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, у період з 2014 року по 2017 рік відповідач перебував на території Російскої Федерації та не бажав підтримувати жодних зв`язків з дружиною. Під час виховання дітей та оформлення офіційних документів позивач постійно зіштовхувалась з необхідністю мати згоду батька дитини, що унеможливлювало реалізацію її законних прав та суперечило інтересах дитини, що безпосередньо пов`язано із свідомим ухилянням відповідача від виконання батьківського обов`язку.

Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участь у навчанні дітей, не турбується про стан їх здоров`я, не цікавиться життям дітей, тобто не дбає про їх самоусвідомлення, не сприяє загальновизнаним нормам моралі, не дає доступу до культурних та інших цінностей. Розмір аліментів відповідачу ОСОБА_2 встановлені судовим наказом лише на утримання молодшої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є недостатнім для забезпечення належного розвитку дитини, при цьому відповідач ухиляється від сплати аліментів.

Також, позивач вказує, що старша дочка ОСОБА_5 на 1 курсі факультету фізичного виховання та містецтв КЗ «Харківська гуманітарно-педагогічна академія» на денній формі навчання, але відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання старшої дочки. З огляду на викладені обставини, позивач вважає, що аліментів, які стягуються з відповідача не достатньо для забезпечення життєдіяльності дітей, а тому є підстави для збільшення частки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, позивач зазначила, що за період шлюбу сторони набули у користування ділянку № НОМЕР_1 загальною площею 600 кв.м., що розташована у садовому товаристві «Новое время», але в супереч закону відповідач самовільно здійснив дії щодо передачі земельної ділянки своїй матері.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 вересня 2021 року у клопотанні позивача про відстрочення судового збору відмовлено, позовна заява залишена без руху, надано строк на оплату судового збору.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

16 грудня 2021 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, яким відповідач частково визнає позовні вимоги, не заперечує проти поділу квартири у рівних частках, зазначає, що квартира придбана за спільні кошти подружжя. Відповідач вважає, що відсутні підстави відступати від рівності часток, позивачем не доведено ухилення відповідача від сплати аліментів. До того ж, позивач самостійно обрала розмір та спосіб стягнення аліментів на дитину, не зверталася до суду із позовом про стягнення аліментів у тому розмірі, який на її думку буде достатнім для утримання дитини.

18 січня 2022 року відповідач звернувся із зустрічним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на утримання спільного майна квартири АДРЕСА_1 за період з січня 2019 року по січень 2022 року в сумі 31331 гривня 76 копійок.

В обґрунтування зустрічного позову відповідач зазначив, що під час шлюбу з ОСОБА_1 за спільні кошти було придбано трикімнатну квартиру за вказаною адресою, право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 не виконує обов`язок щодо утримання квартири, що є спільною сумісною власністю сторін, а відповідно зобов`язана відшкодувати позивачу за зустрічним позовом половину сплачених ним витрат. Позивачем за зустрічним позовом сплачені витрати за такі комунальні послуги: водопостачання в сумі 4103, 21 гривень за період з січня 2019 року по січень 2022 року; водовідведення в сумі 2052, 06 гривень за період з січня 2019 року по січень 2022 року; теплопостачання в сумі 42418, 03 гривні за період з січня 2019 року по грудень 2021 року; електропостачання в сумі 5440, 23 гривень за період з лютого 2019 року по грудень 2021 року; квартплата в сумі 8650, 00 гривень за період з березня 2019 року по грудень 2021 року; Загальна сума витрат на утримання спільної квартири, що сплачена ОСОБА_2 складає 62 663, 52 грн., а тому належна до стягнення з ОСОБА_1 сума цих витрат, відповідно до розміру її частки у праві власності на квартиру, складає 31 331, 76 гривень.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2022 року зустрічну позовну заяву прийнято та об`єднано з первісним позовом для спільного розгляду.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 15 вересня 2023 року справа прийнята до провадження відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану».

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2024 року справу передано для розгляду за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2024 року справу прийнято до провадження суддя Харківського районного суду Харківської області Назаренка О.В.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 серпня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 червня 2025 року клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження та відновлення строку на подання відзиву залишено без задоволення.

У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Представник позивача за первісним позовом у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, первісні позовні вимоги визнає частково, зустрічні підтримує у повному обсязі.

Суд вважає, що неявка позивача та представника позивача не перешкоджає вирішенню спору, а тому, відповідно до положень ч. 5 ст. 223 ЦПК України розглядає справу у відсутність позивача.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували у шлюбі, що був зареєстрований 11 листопада 2000 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 1893 (а.с. 43)

Від шлюбу сторони мають дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10, 11)

Судовим наказом № 635/7502/17 від 19.01.2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 15 грудня 29017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2018 року шлюб розірвано (а.с. 44-45).

ОСОБА_5 15.09.2020 року наказом № 176-с від 05.09.2020 року була зарахована на 1 курс факультету фізичного виховання та містецтв комунального закладу «Харківська гуманітарно-педагогічна академія» Харківської обласної ради (а.с. 12)

Під час шлюбу 06 листопада 2003 року сторонами було продано належну їм та ОСОБА_5 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 13-14)

Також, у цей же день 06 листопада 2003 року сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка розташована на 3 поверсі п`ятиповерхового будинку, складається з трьох кімнат загальною площею 65,40 кв.м. (а.с. 37-41)

Право власності квартиру за вищевказаною адресою зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 35-36)

Відповідно до звіту оцінювача № 08/07-2021 від 30.07.2021 року станом на час звернення позивача з позовом вартість спірної квартири складала 798661,00 грн. (а.с. 23-34)

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростовано й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Оскільки позивачем не надано доказів, які спростовують презумпцію спільності набутого під час шлюбу майна, спірна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 65,4 кв.м., житловою 37,5 кв.м. є спільною сумісною власністю сторін.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини.

Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Установивши, що трикімнатна квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, яке не домовилось щодо порядку її поділу, суд доходить висновку про її поділ між сторонами шляхом визнання за кожним права власності на її частину.

Визначаючи частки кожного з подружжя у спірній квартирі, суд враховує, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на неповнолітніх дітей, не виконував своїх батьківських обов`язків, приховував спільне або доходи або майно та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість відступу від засад рівності часток подружжя.

При таких обставинах, первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тобто поділ спільного майна подружжя у рівних частках.

Що стосується зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне.

Сторони у справі є співвласниками нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 загальною площею 65,4 кв.м., житловою 37,5 кв.м. у рівних частках.

Як вбачається з наданих відповідачем ОСОБА_2 відомостей оплата комунальних послуг за вказаною адресою здійснюється ним особисто.

Так, відповідно до зведеної картки абонента КП «Пісочинське ПЖКХ» ОСОБА_2 оплачено послуги в-одовідведення в сумі 2052, 06 гривень за період часу з січня 2019 року по січень 2022 року (а.с. 81-82);

Відповідно до довідки про нарахування та оплату за послуги теплопостачання за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_2 сплатив послуги теплопостачання в сумі 42418, 03 гривні за період з січня 2019 року по грудень 2021 року (а.с. 82)

Згідно довідки абонента «Харківенергозбут» ОСОБА_2 оплатив послуги електропостачання вищевказаної квартири в сумі 5440, 23 гривень за період з лютого 2019 року по грудень 2021 року (а.с. 83)

Згідно витягу оплати квартирної плати за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_2 сплачено квартплата в сумі 8650, 00 гривень а за період з березня 2019 року по грудень 2021 року (а.с. 84)

Загальна сума витрат на оплату комунальних послуг, що були підтверджені ОСОБА_2 складає 62 663, 52 грн.

Згідно ст. 332 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Таким чином, ОСОБА_2 після оплати витрат, що пов`язані з утриманням спірної квартири, набув право вимоги у другого співвласника ОСОБА_1 відшкодування частини сплачених витрат.

Викладене узгоджується з позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 13 березня 2019 року по справі № 521/3743/17-ц.

Питання щодо відшкодування судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме сплачений сторонами судовий збір покладає пропорційно задоволених позовних вимог.

Так, відповідно до квитанції № 39257 від 13.10.2021 року, ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 5324,41 грн., тобто з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір пропорційно 75 % задоволених позовних вимог у розмірі 3993,30 грн.

Відповідно до квитанції № 0830-2275-9365-0231 від 18.01.2022 року позивач за зустрічним позовним вимогам сплатив судовий збір в сумі 992,40 грн., тому з відповідача за зустрічною позовною заявою підлягає стягненню судовий збір в розмірі, сплаченому ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 8, 9-13, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 загальною площею 65,40 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на коористь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3992 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто три) гривень 30 копиійок.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання спільного майна задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на утримання спільного майна квартири АДРЕСА_1 за період з січня 2019 року по січень 2022 року в сумі 31331 (тридцять одна тисяча триста тридцять одна) гривня 76 (сімдесят шість) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Суддя О.В. Назаренко