Справа № 134/1712/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Кантонистої О.О.

за участю: секретаря судового засідання Франко О.Г.

представника боржника (відповідача ТОВ «ТЕРРАФУД») адвоката Костецької П.О.

представника стягувача (позивача ОСОБА_1 ) адвоката Глушкової О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТЕРРАФУД» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

27 травня 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТЕРРАФУД» (далі ТОВ «ТЕРРАФУД») в порядку ч. 2 ст. 432 ЦПК України через систему «Електронний суд» звернулося до суду із заявою про визнання виконавчих документів, виданих Крижопільським районним судом Вінницької області у справі № 134/1712/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ТЕРРАФУД» про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , такими, що не підлягають виконанню.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги заявник посилається на те, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2025 року (справа № 134/1712/24) було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «ТЕРРАФУД» про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Вказаним рішенням ухвалено стягнути з ТОВ «ТЕРРАФУД» на користь ОСОБА_1 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті позову відмовлено. Також стягнуто з ТОВ «ТЕРРАФУД» на користь держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Станом на 05 травня 2025 року ТОВ «ТЕРРАФУД» виконало рішення суду від 04 квітня 2025 року у справі № 134/1712/24 в добровільному порядку у повному обсязі. При цьому товариством, на виконання положень п. 164.2.14, 164.2.17 Податкового кодексу України, при сплаті на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 55 000 грн. (50 000 грн. моральної шкоди + 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу) було утримано та сплачено до державного бюджету суму податків, а саме: ПДФО у розмірі 4 140,00 грн. та військовий збір у розмірі 1 150,00 грн.

Однак, згодом відповідачу стало відомо, що Крижопільським районним судом Вінницької області було видано виконавчі листи по справі № 134/1712/24 за заявою позивача.

З огляду на викладене, оскільки рішення суду добровільно виконане відповідачем, наявні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 27 травня 2025 року заяву ТОВ «ТЕРРАФУД» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, призначено до судового розгляду на 13 год. 10 хв. 06 червня 2025 року.

06 червня 2025 року від представника стягувача адвоката Глушкової О.І. через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на заяву ТОВ «ТЕРРАФУД» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Адвокат Глушкова О.І. вказує, що 16 травня 2025 року Крижопільським районним судом Вінницької області видано виконавчий лист по справі № 134/1712/24 про стягнення з ТОВ «ТЕРРАФУД» на користь ОСОБА_1 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Боржник частково погасив борг, утримавши із стягнутих судом сум ПДФО в розмірі 4 140,00 грн. та військовий збір в розмірі 1 150,00 грн. У заяві про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, боржник стверджує про виконання ним рішення суду у добровільному порядку, посилаючись на обов`язковість проведених відрахувань із стягнутих сум відповідно до п. 164.2.14, 164.2.17 Податкового кодексу України. Однак, здійснені боржником відрахування із сум стягнутої моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними, а тому рішення суду залишається невиконаним.

Так, відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.

У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21 (провадження № 61-283св22) викладено такі правові висновки: «Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 03 червня 2021 року у справі № 180/407/20, на які посилається заявник у касаційній скарзі. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сума моральної шкоди, стягнута на підставі рішення суду про відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає оподаткуванню».

У зв`язку з тим, що у справі 134/1712/24 предметом позову була моральна шкода, завдана здоров`ю позивача ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тому сума стягнутої моральної шкоди не підлягає оподаткуванню.

Щодо оподаткування судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу як додаткового блага, то пунктом 164.2 ст. 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються, зокрема: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми грошового відшкодування будь яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом; (п.п. «г» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судові витрати можна визначити як законодавчо врегульовану сплату грошових коштів за рахунок сторін по справі, що пов`язана із необхідністю розгляду та вирішення судом справи. При цьому, можливість отримання особою компенсації понесених судових витрат законодавчо передбачена лише у разі підтвердження судом факту порушення відповідачем (боржником) прав позивача (заявника), а отже фактично передбачає компенсацію збитків/матеріальної шкоди стороні, права якої порушено.

Відповідно до частини першої ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з частиною другою ст. 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тому компенсація судових витрат за своєю правовою природою є обов`язковим відшкодуванням, передбаченим законом, і фактично є формою відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної особі неправомірними діями/бездіяльністю, рішеннями іншої сторони та вимушеними матеріальними втратами, які особа зазнала у зв`язку із зверненням за судовим захистом.

За таких обставин, вирішуючи питання необхідності оподаткування доходу у вигляду отриманих платником податків сум відшкодування судових витрат, враховується положення абз. «а» п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, яким передбачені виключення із переліку оподатковуваних доходів, зокрема суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди в розмірі, визначеному законом.

Враховуючи викладене, адвокат Глушкова О.І. просить відмовити у задоволенні заяви ТОВ «ТЕРРАФУД».

Також 06 червня 2025 року від представника боржника адвоката Костецької П.О. надійшли заперечення стосовно доводів адвоката Глушкової О.І., наведених нею у запереченні на заяву ТОВ «ТЕРРАФУД» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Так, адвокат Костецька П.О. вказує, що предметом позову у справі № 134/1712/24, на підставі якого Крижопільським районним судом 04 квітня 2025 року було винесено рішення про часткове задоволення позовних вимог, є саме моральна шкода, а не відшкодування шкоди, завданої життю та здоров`ю позивача. Згідно з п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розд. IV ПКУ, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та розд. IV ПКУ.

Оскільки на підставі рішення суду ТОВ «ТЕРРАФУД» має сплатити на користь фізичної особи - ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 55 000 грн., з яких: 50 000 грн. - відшкодування моральної шкоди, 5 000 грн. - витрати на професійну правничу допомогу, тому у відповідності до п. п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ТОВ «ТЕРРАФУД» виступає податковим агентом фізичної особи - ОСОБА_1 та зобов`язане нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розд. IV ПКУ, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Відповідно до п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. Відтак дохід, отриманий в результаті відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди в розмірі понад 32 000,00 грн., із розрахунку за формулою: 1 мінімальна заробітна плата (8 000,00 грн.) х 4, має бути включений до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. В даному випадку підлягає оподаткуванню сума в розмірі 23 000,00 грн., що виведена із розрахунку за формулою: 55 000,00 грн. (загальний розмір відшкодування за рішенням суду) - 32 000,00 грн. (1 мінімальна заробітна плата (8000,00 грн) х 4) = 23 000,00 грн. Саме із суми в розмірі 23 000,00 грн. ТОВ «ТЕРРАФУД», керуючись положенням п. 164.2.14, 164.2.17 Податкового кодексу України, при сплаті грошових коштів на користь ОСОБА_1 на загальну суму 55 000 грн. утримало та сплатило до державного бюджету суму податків, а саме: ПДФО у розмірі 4 140,00 грн. та військовий збір у розмірі 1 150,00 грн.

Отже, загальна сума до зарахування позивачеві склала 49 710,00 грн. Також ТОВ «ТЕРРАФУД» сплатило на користь держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн. Таким чином, ТОВ «ТЕРРАФУД» виконало рішення суду у справі № 134/1712/24 у добровільному порядку в повному обсязі.

В судовому засіданні представник боржника адвокат Костецька П.О. підтримала заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та просила її задовольнити.

Представник стягувача адвокат Глушкова О.І. просила відмовити у задоволенні вимог ТОВ «ТЕРРАФУД» з підстав, викладених нею у запереченні на заяву.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В інформаційному листі «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ звернув увагу судів на те, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа. Подібних висновків дійшов Верховний суд у постановах від 24.06.2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09.09.2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09.06.2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22 від 09.02.2023 року у справі № 824/85/21.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон № 466-ІХ) підпункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Зазначена норма набрала чинності з 23 травня 2020 року, проте відповідно до статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту або обсягу існуючих прав і свобод.

Тому обмеження розміру моральної шкоди для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок завдання шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб.

Саме таку категорію платників податків законом звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди.

Суд погоджується з доводами представника стягувача адвоката Глушкової О.І. про те, що сума, стягнута з ТОВ «ТЕРРАФУД» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із отриманням останнім тілесних ушкодження середньої тяжкості під час ДТП 29.04.2021, не підлягає оподаткуванню, адже предметом позову у справі № 134/1712/24 була саме моральна шкода, завдана здоров`ю позивача ОСОБА_1 .

Водночас ТОВ «ТЕРРАФУД» помилково ототожнило відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Крім того, компенсація судових витрат за своєю правовою природою є обов`язковим відшкодуванням, передбаченим законом, і фактично є формою відшкодування збитків за матеріальну шкоду, заподіяну особі неправомірними діями/бездіяльністю, рішеннями іншої сторони у справі та вимушеними матеріальними втратами, які особа зазнала у зв`язку зі зверненням за судовим захистом.

Отже, сума судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, яка відшкодовується особі за рішенням суду, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника.

Враховуючи викладене, у даному випадку ТОВ «ТЕРРАФУД» не виступає податковим агентом ОСОБА_1 .

Згідно копії платіжної інструкції № 165050495 від 02.05.2025 року ТОВ «ТЕРРАФУД» перерахувало ОСОБА_1 49 710 грн. згідно рішення суду у справі № 134/1712/24.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Суд зауважує, що перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення. Предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені у відповідній валюті. Сплата (перерахування) коштів у розмірі меншому, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), свідчить про порушення принципу належного виконання в частині належного предмету виконання.

Зважаючи на те, що обставини, на які посилається заявник щодо виконання рішення суду у повному обсязі, не підтвердились у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що заява ТОВ «ТЕРРАФУД» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 260, 432 ЦПК України, суд -

постановив:

У задоволенні заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТЕРРАФУД» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 11 червня 2025 року.

Суддя