КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 356/720/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1053/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Желепи О.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві про скасування арешту майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березанського міського суду Київської області від 15 квітня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Дудар Т.В.,-

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом.

Позивач просив скасувати арешт нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 11152474 від 10 травня 2011 року, накладений постановою Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві в рамках кримінальної справи № 752/22761/13 (кримінальне провадження № 1-кп/752/190/14).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є співвласником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 дізнався від приватного нотаріуса про наявність зареєстрованого обтяження речового права на вказану квартиру в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Позивач вважає, що арешт на майно було накладено в рамках кримінальної справи № 752/22761/13 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 185 КК України.

Обтяження у вигляді арешту на спірну квартиру є безпідставним та порушує право власності, оскільки із завершенням кримінального провадження у формі вироку, який не передбачає конфіскацію майна засудженого, втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у право особи на мирне володіння ним.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 15 квітня 2024 рокуу задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

На адресу Київського апеляційного суду від представника Головного управління Національної поліції в м. Києві про розгляд апеляційної скарги без участі відповідача.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог, оскільки вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 5 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна. Позивача звільнено від відбування лише основного покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_2 є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 345268778 від 05 вересня 2023 року, 10 травня 2011 року державним реєстратором внесено інформацію про державну реєстрацію обтяження на підставі постанови про накладення арешту, серія та номер: б/н, виданий 01 квітня 2011 року, видавник: Голосіївське РУ ГУ МВС України в м. Києві, слідчий відділ, вид обтяження: арешт нерухомого майна; відомості про суб`єктів обтяження: особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 . Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 11152474, 10 травня 2011 року.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 5 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна.

Звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», як такого, що на день набрання чинності Закону, відбув більше однієї чверті строку покарання, призначеного судом.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 450 000 грн 00 коп. завданої шкоди. Вирок суду набрав законної сили 27 липня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року повернуто особам, які її подали.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2016 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 залишено без змін.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначив, що дізнався від приватного нотаріуса про наявність зареєстрованого обтяження речового права на вказану квартиру в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Позивач вважає, що із завершенням кримінального провадження у формі вироку, який не передбачає конфіскацію майна засудженого, втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у право особи на мирне володіння ним. З метою захисту та відновлення свого порушеного права на володіння майном, просить скасувати арешт, накладений на квартиру.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Зач. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.

Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом.

Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Статтею 125 КПК України від 1960 року слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов`язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову. В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов`язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову.

За ст. 126 КПК України від 1960 року забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Відповідно до п. 9 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Судом встановлено, що згідно постанови слідчого Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві у кримінальному провадження № 752/22761/13 накладено арешт на майно позивача як захід забезпечення кримінального провадження.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 5 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна.

Звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», як такого, що на день набрання чинності Закону, відбув більше однієї чверті строку покарання, призначеного судом.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року повернуто особам, які її подали.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2016 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 залишено без змін.

Так, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року в частині конфіскації майна.

Враховуючи, що позивача звільнено лише від основного покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», а не в частині додаткового покарання - конфіскації, відтак, висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог є обґрунтованим.

Посилання ОСОБА_1 на те, що із завершенням кримінального провадження у формі вироку, який не передбачає конфіскацію майна засудженого, втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння, апеляційний суд відхиляє, оскільки воно спростовується встановленими обставинами справи та долученими матеріалами (копією вироку від 07 жовтня 2014 року).

Враховуючи вищевикладене, колегією суддів не встановлено підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ніхто не може безпідставно бути позбавлений права володіння своїм майном, колегія суддів оцінює критично, оскільки арешт на спірну квартиру накладено у передбачений законодавством спосіб постановоюслідчого Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві у кримінальному провадження № 752/22761/13 як захід забезпечення кримінального провадження.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 15 квітня 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 15 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 09 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: О.В. Желепа

С.Г. Музичко