КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 757/4248/23-ц Головуючий у суді першої інстанції - Хайнацький Є.С.
Номер провадження № 22-ц/824/7218/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Гондою Олегом Юрійовичем , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Лайн» правонаступником прав якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Глорія Імпортс» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ТОВ «ФК «Арбо Фінанс» (первісний позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь інфляційні збитки в розмірі 450 451,28 грн та три проценти річних у розмірі 149 745,73 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року у справі № 757/2543/16-ц позов ПAT «Банк національний кредит» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк національний кредит» грошові кошти у розмірі 2 416 049,99 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року у справі № 757/2543/16-ц змінено стягувача ПAT «Банк національний кредит» на його правонаступника ТОВ «ФК «Арбо Фінанс».

Рішення суду у вищевказаній справі набрало законної сили 14 вересня 2019 року, однак залишається не виконаним, отже, позивач вважає, що має право на стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних за весь час прострочення.

Посилаючись на вказані обставини, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 526, 625, ЦК України позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Лайн» про заміну первісного позивача ТОВ «ФК «Арбо Фінанс» на правонаступника, та замінено позивача у справі на ТОВ «Профіт Лайн»».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року позов ТОВ «ФК «Профіт Лайн» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Лайн» суму трьох процентів річних в розмірі 149 745, 73 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 450 451, 28 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Лайн» витрати по справі судового збору в розмірі 9 002, 96 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Гонда О.Ю. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та стягнути з останнього на користь відповідача судові витрати.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішення Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/2543/16-ц переглядалося в апеляційному порядку і відповідно до норм ЦПК України набрало законної сили в день прийняття апеляційним судом постанови, а саме 27 грудня 2022 року.

Звертає увагу суду, Печерським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист в лютому 2022 року без матеріалів самої справи, оскільки рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року у вищевказаній справі оскаржувалося в апеляційному та касаційному порядку і матеріали справи знаходилися у відповідних судових інстанціях.

Представник апелянта зазначає, що у судовому засіданні, яке відбулося 02 квітня 2024 року він повідомив суд, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року виконано в повному обсязі. Даний факт був підтверджений стороною позивача, однак судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні було зроблено протилежний висновок.

Вказує, в січні 2025 року представник ТОВ «Глорія Імпортс» - адвокат Миронюк Д.Д. звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження.

Суть заяви полягає в тому, що ТОВ «ФК «Профіт Лайн» відступило ТОВ «Глорія Імпортс» право вимоги за Договором банківського вкладу N DF1433/2013-1 від 10 січня 2014 року з приводу нарахування відсотків, який укладено між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк національний кредит».

Від 05 червня 2024 року Господарським судом міста Києва у справі № 910/4689/24 було відкрито провадження про банкрутство ТОВ «ФК «Профіт Лайн», а постановою Господарського суду міста Києва від 28 жовтня 2024 року ТОВ «ФК «Профіт Лайн» визнано банкрутом.

На підставі викладеного, на думку сторони відповідача, станом на 02 квітня 2024 року, 02 липня 2024 року та 23 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Профіт Лайн» вже відступило права вимоги до ОСОБА_1 ТОВ «Глорія Імпортс» і відповідно до п. 3.3. Договору про відступлення права вимоги № 01/02-1 від 01 лютого 2024 року, з моменту відступлення права вимоги первісний кредитор вибуває з будь-яких правовідносин, які склалися між ним і боржниками.

Вважає, судові засідання 02 квітня 2024 року, 02 липня 2024 року та 23 вересня 2024 року відбулися без уповноваженого представника правонаступника позивача, і даний факт є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи представники апелянта у справі ОСОБА_1 - адвокати Гонда О.Ю. та Оліус Є.В. підтримали, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволення позову з підстав та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача у справі ТОВ Глорія Імпорті», адвокат Миронюк Д.Д. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції просив залишити без змін, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 Серпня 2019 року у справі № 757/2543/16-ц позов ПAT «Банк національний кредит» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк національний кредит» грошові кошти у розмірі 2 416 049,99 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року та постановою Верховного Суду від 14 червня 2023 року, рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року залишено без змін.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року у справі № 757/2543/16-ц змінено стягувача ПAT «Банк національний кредит» на його правонаступника ТОВ «ФК «Арбо Фінанс».

Згідно з копією виконавчого листа № 757/2543/16-ц, виданого Печерським районним судом міста Києва 17 лютого 2022 року, рішення суду набрало законної сили 13 вересня 2019 року.

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. від 21 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 на підставі виконавчого листа № 757/2543/16-ц, виданого Печерським районним судом міста Києва 17 лютого 2022 року.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не надано доказів здійснення будь-яких дій, спрямованих на повне чи часткове погашення заборгованості, доказів неприйняття позивачем від відповідача коштів на таке погашення або відмови від прийняття, як і прострочення, стороною відповідача суду не надано.

Згідно із розрахунком заборгованості, який було надано стороною позивача, сума трьох відсотків річних перед позивачем за час невиконання рішення суду за період із 01 лютого 2020 року по 24 лютого 2022 року складає суму в розмірі 149 745,73 грн та інфляційних втрат за указаний період складає 450 451,28 грн.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя стаття 509 ЦК України).

Принцип належного виконання договору полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК Українивиникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19).

Як вбачається із матеріалів та постанови Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 757/2543/16-ц : «10 січня 2014 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № DF1433/2013-1 банківського вкладу «Стандартний», відповідно до умов якого, останній передав, а ПАТ «Банк національний кредит» прийняв на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 10 000 000 грн з щомісячним нарахуванням процентів на суму вкладу у розмірі 17 % річних з правом дострокового розірвання договору зі сплатою відсотків у розмірі 2% річних (том 1, а. с. 6-8).

05 червня 2015 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін № 1 до договору банківського вкладу

від 10 січня 2014 року, відповідно до умов якого, при достроковому розірванні договору проценти нараховуються та сплачуються у розмірі 12% річних

(том 1, а. с. 10).

Цього самого дня, 05 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про дострокове розірвання депозитного договору від 10 січня 2014 року

(том. 1, а. с. 11).

У цей самий день здійснено інші юридично значимі дії. А саме на підставі постанови Правління Національного банку України від 05 червня 2015 року

№ 358 «Про віднесення ПАТ «Банк Національний Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 114 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний Кредит», яким з 08 червня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний Кредит».

Згідно з постановою Правління Національного банку України від 28 серпня

2015 року № 563 розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк Національний Кредит».

04 грудня 2015 року ПАТ «Банк національний кредит» було направлено повідомлення ОСОБА_1 про віднесення укладеного між сторонами договору про внесення змін від 05 червня 2015 року № 1 до нікчемних правочинів, на підставі пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв`язку із незастосуванням банком перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою під час розірвання договору банківського вкладу, у зв`язку з чим банк відмовився від власних майнових вимог, що призвело до непоґрунтованої виплати грошових коштів у розмірі 1 925 625 грн 74 коп., яку просив повернути на вказані реквізити банку».

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення першої та апеляційної інстанції у вище вказаній справі посилався на те, що « за змістом статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Отже, спірні правовідносини виникли із договору строкового банківського вкладу, тобто підпадають під правове регулювання глави 71 ЦК України».

За результатами касаційного перегляду вказаної справи Верховний Суд виснував : «суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правомірного висновку про те, що передбачена договором про внесення змін до договору банківського вкладу збільшення процентної ставки свідчить про відмову банку від власних майнових вимог, а тому наявні правові підстави нікчемності оспорюваного правочину, що призвело до необґрунтованої виплати відповідачу грошових коштів у розмірі 2 416 049 грн 99 коп., яку банк сплатив вкладнику».

Також із вище вказаної постанови Верховного Суду у вище вказаній справі вбачається, що «Листом ПАТ «Банк національний кредит» від 04 грудня 2015 року відповідача було повідомлено про віднесення укладеного між сторонами договору про внесення змін до договору банківського вкладу від 05 лютого 2015 року до нікчемних правочинів, на підставі положень пункту 1 частини третьої

статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та заявлено вимогу повернення грошових коштів, яка залишилась не виконаною».

Однак як встановлено Печерським районним судом при розгляді даної справи ОСОБА_1 вказану вимогу ПАТ «Банк національний кредит» проігнорував і продовжив користуватися вище вказаними коштами і лише у 2023 році повернув вище вказану суму коштів 2 416 049 грн 99 коп.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги правонаступника ПАТ Банк національний кредит» та стягуючи із ОСОБА_1 три відсотки річних, а також інфляційні втрати за ч. 2 ст. 625 ЦК України обґрунтовано виходив із того, що відповідач в добровільному порядку не виконав зобов`язання, що випливають із положень ст. 216, 216 ЦК України та не повернув вказані кошти у 2018 році на вимогу ПАТ «Банк національний кредит» , а лише у 2023 році сплатив дані кошти, тому вимоги правонаступників ПАТ «Банку національний кредит» є законними та обґрунтованими.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Гондою Олегом Юрійовичем , залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києвавід 23 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв