Номер провадження: 22-ц/813/232/25
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника відповідача ОСОБА_1 Дмитрієва В.В.,

від позивача ОСОБА_2 не з`явились,

від відповідача ОСОБА_3 не з`явились,

від відповідача державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д. не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової В.С. не з`явились,

переглянувши справу №522/10731/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюка Володимира Дмитровича, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової Віолетти Володимирівни про скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за апеляційною скаргою представника Дячука Павла Миколайовича в інтересах Шишманідзе Ліки на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 січня 2022 року у складі судді Бондара В.Я., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 , звернувшись 23 червня 2021 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 22 вересня 2003 року за №8-13924, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 набули у власність в рівних частках квартиру загальною площею 49,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ; право власності зареєстровано 14 жовтня 2003 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За заявою ОСОБА_6 відкрито 04 жовтня 2012 року спадкову справу до майна померлого ОСОБА_5 , у якій 08 квітня 2013 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину. 26 листопада 2012 року ОСОБА_6 склала заповіт щодо всього свого майна на користь ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, до майна померлої ОСОБА_6 за заявою ОСОБА_4 відкрито 09 червня 2017 року спадкову справу.

Позивач ОСОБА_4 зазначила, що тривалий час проживала в Грузії, до квартири не навідувалась, свідоцтво про право на спадщину не отримувала. По прибуттю до м. Одеси встановила, що у квартирі проживають невідомі особи, квартира належить ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2020 року, який ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_3 . За даними з Реєстрів значиться, що ОСОБА_3 набув квартиру у власність на підставі свідоцтва про право власності, виданого 25 листопада 1996 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради. Із отриманої на запит відповіді КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради вбачається, що свідоцтво про право власності на житло від 25 листопада 1996 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , не оформлювалось та не видавалось.

Позивач ОСОБА_4 просила:

скасувати рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюка В.Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 16 червня 2020 року, індексний номер: 52680405, номер запису про право власності: 36903294, дата та час державної реєстрації 15 червня 2020 року 17:21:37, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, серія та номер: НОМЕР_1 , виданого 25 листопада 1996 року, видавник Управління житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів;

визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. 20 жовтня 2020 року за реєстровим №9987, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

стягнути судові витрати (т.1 а.с.1-8).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.41-42).

02 вересня 2021 року представник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 подав заяву про зміну предмета позову (т.1 а.с.66-71).

В судовому засідання 17 листопада 2021 року представник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 заявив про відмову від заяви про зміну предмета позову та просив розглядати позовну заяву, подану 23 червня 2021 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2021 року, постановленою в судовому засіданні без оформлення окремого процесуального документа, вирішено розглядати позовну заяву в редакції від 23 червня 2021 року (т.1 а.с.106-107)

Відповідачі відзиви на позов не подали.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено; повернуто судовий збір в сумі 7547,00 грн. сплачений за подання заяви про зміну предмета позову (т.2 а.с.126-131).

Висновок суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 звернулась до суду за захистом своїх прав як спадкоємець за заповітом померлого власника квартири, при тому свідоцтво про право на спадщину не отримувала. Вимоги про скасування держаної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 та вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не є ефективним способом захисту порушеного права позивача, так як не призведе до відновлення її прав. У разі порушення права ОСОБА_4 мала заявити вимоги про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 та витребування квартири як майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.1 а.с.135-144).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. Позивач не може оформити спадщину, так як існує реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_1 , а до неї за ОСОБА_3 , тому обраний спосіб захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру вважає ефективним.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзиви на апеляційну скаргу не подані.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції представник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_1 заперечив проти доводів апеляційної скарги та вважав правильним висновок суду про відмову в позові з підстав не правильно обраного способу захисту права, яке ОСОБА_4 вважає порушеним.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін з огляду на наступне.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 вересня 2003 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради на підставі розпорядження органу приватизації від 22 вересня 2003 року №180473, квартира загальною площею 49,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Право власності на підставі вказаного свідоцтва зареєстровано бюро технічної інвентаризації 14 жовтня 2003 року (т.1 а.с.15, 16-17).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 65 років (т.1 а.с.18).

У Спадковій справі №213/2012 до майна померлого ОСОБА_5 Другою одеською державною нотаріальною конторою Свідоцтво про право на спадщину за законом видано 08 квітня 2013 року за реєстровим №3-574 дружині померлого ОСОБА_6 на частку квартири загальною площею 49,5 кв.м житловою площею 26,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.19, 20).

В Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано 08 квітня 2013 року право власності ОСОБА_6 на частку квартири загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 26,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом (номер та серія 3-574) від 08 квітня 2013 року (т.1 а.с.21, 22).

ОСОБА_6 склала заповіт на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо належного їй майна. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г. 26 листопада 2012 року, зареєстровано в реєстрі за №3-2031 (т.1 а.с.23, 24).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 67 року (т.1 а.с.25).

Спадкову справу №226/2017 до майна померлої ОСОБА_6 заведено 09 червня 2017 року Другою одеською державною нотаріальною конторою (т.1 а.с.29).

Відомості про видачу у Спадковій справі №226/2017 спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину чи про винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії відсутні.

За інформацією станом на 22 червня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 26,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1) зареєстрована на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності від 22 вересня 2003 року (розмір частки ) та на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 08 квітня 2013 року (розмір частки ) (т.1 а.с.32-36).

За інформацією станом на 22 червня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира загальною площею 52,8 кв.м, житловою площею 27,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) була зареєстрована на праві власності ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25 листопада 1996 року, потому зареєстрована на праві власності ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2020 року (розмір частки 1/1) (т.1 а.с.30-31).

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 листопада 1996 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради на підставі розпорядження органу приватизації від 25 листопада 1996 року, квартира загальною площею 52,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві приватної власності ОСОБА_3 . Право власності на підставі вказаного свідоцтва зареєстровано бюро технічної інвентаризації 11 серпня 1997 року(т.1 а.с.37).

Отже, квартира загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 26,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , набута у приватну власність ОСОБА_6 , ОСОБА_5 22 вересня 2003 року (право власності зареєстровано 14 жовтня 2003 року). Після смерті ОСОБА_5 належна йому частка квартири набута у власність в порядку спадкування ОСОБА_6 , яка потому як власник всієї квартири (1/2 + =1) заповіла таку ОСОБА_7 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Реєстрі: 1.

Квартира загальною площею 52,8 кв.м, житловою площею 27,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , набута у приватну власність ОСОБА_3 25 листопада 1996 року (право власності зареєстровано 11 серпня 1997 року). Після продажу 20 жовтня 2020 року квартира належить ОСОБА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Реєстрі: 101.

Квартири мають однакову адресу, проте відмінні загальною та житловою площею та реєстраційними номерами в Реєстрі.

В справі відсутні безспірні докази того, що квартира, власником якої є ОСОБА_1 , та квартира, власником якої була ОСОБА_6 та право на яку в порядку спадкування має ОСОБА_4 , є одним і тим же об`єктом нерухомого майна.

Лист КП «Міське агентство з приватизації житла» за запит адвоката, в якому вказано, що Свідоцтво про право власності на житло від 25 листопада 1996 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , міськагентством не оформлювалось та не видавалось, не є беззаперечним доказом «підроблення» документу та «незаконності» набуття у 1996 році ОСОБА_3 права власності на квартиру в порядку приватизації.

Приватизація квартир як у 1996 році, так і у 2003 року здійснювалась іншим уповноваженим на то органом, тобто не КП «Міське агентство з приватизації житла». В справі відсутні матеріали приватизації за 1996 рік та за 2003 рік, матеріали бюро технічної інвентаризацію за 1997 рік та 2003 рік, що був уповноважений у той час здійснювати державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна.

ОСОБА_4 просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири при тому, що стороною правочину не була.

ОСОБА_4 просить скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру ОСОБА_3 при тому, що не оспорюється свідоцтво про право на житло, видане 25 листопада 1996 року, на підставі якого й здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру спочатку у 1997 році бюро технічної інвентаризації, потому у 2020 році державним реєстратором.

ОСОБА_4 не оформила спадкові права на квартиру, що залишена у спадщину ОСОБА_6 .

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту права, що за доводами позивача порушене відповідачами, не є правильним, оскільки не відновить суб`єктивного права, яке позивач вважає порушеним.

Судом правильно звернуто увагу на те, що суб`єктивне право позивача має бути підтверджено, а його порушення саме відповідачами доведено належними, допустимими, достовірними доказами. Сукупність доказів у даній справі не є достатньою для висновку про порушення відповідачами права позивача набути об`єкт нерухомого майна у власність у порядку спадкування.

Правові підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 січня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюка Володимира Дмитровича, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової Віолетти Володимирівни про скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 17 червня 2025 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

С.М.Сегеда