Справа № 372/1384/25
Провадження № 2-1103/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Рабчуна Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Редьки Н.Н.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області до ОСОБА_2 про стягнення переплати пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення переплати пенсії у розмірі 3669,68 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 09.12.2013 ОСОБА_2 отримувала пенсію по інвалідності 3 групи від загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виплата пенсії ОСОБА_2 здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок ОСОБА_2 , відкритий в АТ «Приватбанк», встановлена дата виплати 19 число. 01.06.2022 року Відповідачка звернулася із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до норм статті 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В ході проведення перерахунку пенсії програмним забезпеченням безпідставно встановлено щомісячне підвищення жінкам 9 % ОРП.

В результаті зменшення розміру пенсії по особовому рахунку № НОМЕР_1 виникла переплата за період з 01.06.2022 року по 31.01.2023 року в сумі 3669,68 грн. Пенсіонерку повідомлено про переплату та запропоновано в добровільному порядку вирішити питання щодо повернення коштів. На дату складання позову кошти пенсіонеркою не повернуто.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21.03.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач відзиву на позовну заяву чи інших документів на підтвердження його позиції з предмета спору до суду не подавав, у судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача також не надходило, про місце та час розгляду справи повідомлений шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, а також розміщення оголошення про виклик на сайті суду.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки згідно положень частини восьмої статті 128 ЦПК України відповідач є таким, що повідомлений про розгляд справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, з 09.12.2013 ОСОБА_2 отримувала пенсію по інвалідності 3 групи від загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виплата пенсії ОСОБА_2 здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок ОСОБА_2 , відкритий в АТ «Приватбанк», встановлена дата виплати 19 число. 01.06.2022 року Відповідачка звернулася із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до норм статті 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В ході проведення перерахунку пенсії програмним забезпеченням безпідставно встановлено щомісячне підвищення жінкам 9 % ОРП.

В результаті зменшення розміру пенсії по особовому рахунку № НОМЕР_1 виникла переплата за період з 01.06.2022 року по 31.01.2023 року в сумі 3669,68 грн.

Листами від 24.01.2023 року, від 28.06.2023 року, від 14.07.2023 року, від 02.08.2023 року, від 06.09.2023 року, від 10.10.2023 року, від 05.01.2024 року, від 27.03.2024 року, від 27.06.2024 року, від 10.09.2024 року пенсіонерку повідомлено про переплату та запропоновано в добровільному порядку вирішити питання щодо повернення коштів.

Також в позовній заяві зазначається, що розглянути питання щодо надміру виплачених коштів ОСОБА_2 в сумі 3669,68 грн. на Комісії по списанню сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення відповідно до Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення (далі - Порядок), затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4 є не можливим, оскільки в пункті 7 зазначеного Порядку відсутня причина визнання Комісією безнадійною заборгованістю суми надміру виплачених коштів, яка виникла не з вини пенсіонера.

Пунктом 7 Порядку визначено перелік причин згідно яких переплата пенсії може бути визнана Комісією безнадійною заборгованістю, а саме: - смерті боржника; визнання боржника безвісно відсутнім або померлим; - набрання законної сили рішенням суду про відмову територіальним органам Пенсійного фонду України у стягненні (утриманні) з боржника сум переплат пенсії; - якщо заходи, вжиті територіальними органами Пенсійного фонду України, з розшуку боржника не дали позитивних результатів; - в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів в їх сукупності.

При цьому, слід зазначити, що в українському законодавстві відсутнє визначення поняття "рахункова помилка". У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про працю" надається роз`яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що ця помилка є безпосередньо рахунковою, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії, а також здійснення контрольних функцій.

Відсутність ознак рахункової помилки підтверджується самим змістом позовної заяви, в яких позивачем зазначено що заява ОСОБА_2 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком опрацьовувалася за принципом «єдиної черги завдань та спеціалістів» спеціалістом ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Крім того, у § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Інших доводів, які б слугували правовою підставою для стягнення переплати пенсії матеріали справи не містять і позивачем суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 переплати пенсії.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1166, 1212 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 76, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 280-289 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Головного управління пенсійного фонду України в Київській області до ОСОБА_2 про стягнення переплати пенсії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р.О. Рабчун