Справа № 168/637/22
Провадження № 4-с/168/1/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року сел. Стара Вижівка

у складі: головуючого судді Сухоручко Ю.О.,

за участюю: секретаря с/з Таксюк О.С.,

представника ВДВС Прохорчука С.Ф.,

представника боржника Самулевич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу представника заявника ОСОБА_1 в інтересах заявника ОСОБА_2 на дії державного виконавця Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати незаконними дії державного виконавця Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №77682163. Також просить зобов`язати державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №77682163, шляхом визначення суми, необхідної до сплати ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з 28.11.2022 року по 02.10.2024 року у розмірі 7000 грн на місяць (по 3500 на кожну дитину), а з 03.10.2024 року по 3500 грн. на місяць (на утримання ОСОБА_4 ), та витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 22 березня 2023 року у справі №168/637/22 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 28.11.2022 року та до досягнення дітьми повноліття.

Згідно з рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 13.06.2024 р. у цивільній справі № 168/848/23 позовні вимоги ОСОБА_3 про оспорення батьківства задоволено, вирішено виключити відомості про батька ОСОБА_3 , з актового запису № 5 від 09.10.2018 року про народження ОСОБА_6 .

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2024 року у справі №168/637/22 вирішено заяву представника заявника адвоката Самулевич Олени Миколаївни в інтересах ОСОБА_3 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у справі представника позивача адвоката Солдаткіна Олександра Сергійовичав інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити частково. Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 22 березня 2023 року у справі №168/637/22 за позовом представника позивача адвоката Солдаткіна Олександра Сергійовичав інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - скасовано. Ухвалено нове рішення у справі, яким позовні вимоги представника позивача адвоката Солдаткіна Олександра Сергійовича в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.11.2022 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати на правничу допомогу у розмірі 2750 (дві тисячі сімсот п`ятдесят ) гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 496,2 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп) в дохід держави.

Судом при розгляді справи про оспорювання батьківства встановлено, що ОСОБА_3 не є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення суду про виключення відомостей про ОСОБА_3 з актового запису про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набрало законної сили. Тобто підстава, на якій Позивачем отримано від Відповідача аліменти на утримання дитини, відпала.

На виконанні у державного виконавця перебувало виконавче провадження №77682163 щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, пізніше виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів справи не здобуто доказів, що рішення суду про стягнення аліментів було ухвалено на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача, під час розгляду справи, таких обставин судом не встановлено. З пояснень позивачки щодо сумнівів у батьківстві ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_6 у неї не було. Тому вимоги про поворот виконання рішення задоволенню не підлягає. В той же час, державним виконавцем виконано розрахунок заборгованості з порушенням вищенаведених норм законодавства, а також попри висновки суду.

Водночас у розрахунку заборгованості визначено суму, необхідну до сплати у розмірі 3500 грн з моменту подачі позову, а саме з 28.11.2022 року, що є порушенням прав Позивача ОСОБА_2 .

У зв`язку з наведеним, просить суд зобов`язати виконавця здійснити розрахунок заборгованості щодо сплати ОСОБА_8 аліментів у період з 28.11.2022 року по 02.10.2024 року у розмірі 7000 грн на місяць, а не 3500 грн, як це зробив виконавець.

11.06.2025 року державний виконавець подав заперечення на скаргу, мотивуючи тим, що органом державної виконавчої служби (Ковельський ВДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) здійснювалось виконання виконавчого листа від 02.10.2024 р., виданого 29.11.2024 р. Старовижівським районним судом Волинської області в справі № 168/637/22.

18.05.2023 р. винесено постанову про відкриття ВП № 71844703, а 11.12.2024 р. згідно з п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення цього виконавчого провадження з тих підстав, що рішення, на підставі якого виданий вказаний вище виконавчий документ, скасовано рішенням Старовижівського районного суду від 02.10.2020 у справі №168/637/22, яке набрало законної сили 04.11.2024 р.

02.04.2025 року за поданою заявою стягувача (представника) від 24.03.2025 р., та на підставі виконавчого листа, виданого 29.11.2024 року Старовижівським районним судом Волинської області в справі № 168/637/22, постановою головного державного виконавця відкрито ВП № 77682163.

Довідка розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, якою заявник (представник) обґрунтовує свої вимоги, як слідує з графи «місяць/рік», охоплює період «листопад 2022» по «травень 2025», тобто є аналогічною довідці розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, обчисленої в виконавчого провадження у ВП № 77682163 сформованою цієї ж дати.

Скарга заявника (представника) в частині вимог визнання дій щодо здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 77682163, як на такі, що не правомірні, на думку заявника, заперечується, є не обґрунтованою. Не наведено жодної обставини (факту) дій чи бездіяльності, вчинених поза межами повноважень, та не містить посилання на порушення норм ч. 2 ст. 47, ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», чи пункту 14 розділу VII, пунктів 2 та 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 №512/5, якими визначено порядок виплати стягнутих грошових коштів стягувачу, облік і звітність за сумами на рахунках органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, особливість виконання рішень про стягнення аліментів, чи/або про наявність заборгованості зі сплати аліментів.

Не наведено жодної такої обставини (факту), як: не перерахування стягувачу - фізичній особі стягнутих з боржника коштів виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг (ч.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»); не перерахування коштів з рахунків органів державної виконавчої служби чи приватного виконавця в інший спосіб ані ж на підставі платіжних інструкцій (п. 14 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 №512/5); не перерахування стягнутих аліментних сум виконавцем на зазначений стягувачем в письмовій заяві рахунок у банку або іншій фінансовій установі (пункту 2 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 №512/5); наявність простроченої заборгованості боржника (п.п. є) п.п. 14.1.11. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України (2755-VI).

У зв`язку з наведеним, просить відмовити в задоволенні скарги.

Позиція учасників провадження.

В судове засідання скаржниця ОСОБА_2 не з`явилась, її представник адвокат Загородній Є.О. подав до суду заяву з проханням здійснювати розгляд скарги у його відсутності та відсутності довірительки ОСОБА_2 . Вимоги скарги підтримують та просять їх задовольнити.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_3 адвокат Самулевич О.М. вимоги скарги не визнала та пояснила, що дійсно відповідно до рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 02.10.2024 року аліменти стягуються з її довірителя ОСОБА_3 на одну дитину з 28.11.2022 року. Цим рішенням від 02 жовтня 2024 року скасовано перше рішення та вирішено стягувати з її довірителя аліменти на 1 дитину, оскільки за результатами розгляду справи про оспорення ОСОБА_3 батьківства, було виключено з актового запису про народження дитини молодшої дитини із графи батько. Державний виконавець не знав про відмову у повороті виконання судового рішення, тому вважає скаргу безпідставною. Щодо заявлених стороною скаржника витрат на правничу допомогу в сумі 6000 грн, вважає їх надмірними та не обґрунтованими.

В судовому засіданні державний виконавець Прохорчук С.Ф. вимоги скарги не визнав, пояснив, що було відкрите виконавче провадження за першим рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 22.03.2023 року, за яким було стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на двох дітей по 3500 грн на кожну дитину щомісячно. Дане рішення було виконане з 28.11.2022 року по 01.10.2024 року та стягнуто з боржника загальну суму аліментів у розмірі 133 755, 04 грн. 11.12.2024 року винесено постанову про закінчення даного виконавчого провадження.

02.04.2025 року було відкрито виконавче провадження за рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 02.10.2024 року про стягнення з боржника аліментів тільки на одну дитину у розмірі 3500 грн щомісячно, починаючи з 28.11.2022 року. У зв`язку з тим, що до виконавчої служби надходить лише виконавчий лист, а зазначене рішення до виконавця не направлялось, виконавець не знав про відмову в задоволені вимог щодо повороту виконання рішення, тому самостійно зробив розрахунок стягнення аліментів. Просив у задоволенні скарги відмовити.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:

Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 22 березня 2023 року у справі №168/637/22 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 28.11.2022 року та до досягнення дітьми повноліття.

На підставі виданого виконавчого листа №168/637/22 від 28.04.2023 року, у провадженні головного державного виконавця Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рижко Д.О. перебувало виконавче провадження №71844703, яке постановою від 11.12.2024 року було закінчено на підставі набрання рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 02.10.2024 року та скасування рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 22 березня 2023 року. Згідно з розрахунку заборгованості по даному виконавчому провадженню встановлено, що боржник виконав зобов`язання в повному обсязі та заборгованість зі сплати аліментів за період з листопада 2022 року по вересень 2024 року включно відсутня.

Таким чином судом встановлено, що за період з листопада 2022 року по вересень 2024 року включно боржник ОСОБА_3 сплатив аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 3500 грн на кожну дитину щомісячно.

На підставі виданого виконавчого листа №168/637/22 від 29.11.2024 року (за рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 02.10.2024 року), головним державним виконавцем Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рижко Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №77682163 від 02.04.2025 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості боржника ОСОБА_3 по даному виконавчому провадженню станом на 04.04.2025 року вбачається, що виконавець зробив перерахунок аліментів, необхідних до сплати стягувачу, з урахуванням повороту виконання судового рішення, що не відповідає змісту рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 02.10.2024 року, оскільки питання про поворот виконання судового рішення було предметом розгляду в судовому засіданні та за результатами розгляду в частині вимог позивача у повороті виконання судового рішення було відмовлено.

Статтею 445 ЦПК України визначено, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

В судовому засіданні встановлено, що під час розгляду справи за позовом про оспорення батьківства та перегляду справи про стягнення аліментів за нововиявленими обставинами, доказів, що рішення суду про стягнення аліментів було ухвалено на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача не здобуто. Зазначені рішення суду набрали законної сили, відповідно мають виконуватися.

Державним виконавцем виконано розрахунок заборгованості. Так, у період з 28.11.2022 року по 02.10.2024 року підлягали сплаті аліменти на обох дітей, у розмірі 3500 грн на кожну дитину, тобто загалом по 7000 грн на місяць. В той же час, рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2024 року у справі №168/637/22 визначено про відмову у повороті виконання судового рішення..

Водночас з наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості вбачається, що останнім визначено суму, необхідну до сплати у розмірі 3500 грн з моменту подачі позову - з 28.11.2022 року, а не з моменту ухвалення рішення суд від 02.10.2024 року, яким вирішено стягувати з боржника ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 3500 грн на одну неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що державним виконавцем виконано розрахунок заборгованості з порушенням ст. 445 ЦПК України в частині допущення повороту рішення суду.

Положеннями статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Частина 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №201/10329/16-ц «Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки скаржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства».

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів, може бути самостійно надісланий стягувачем безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю, фізичній особі, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи), тобто до юридичної особи, де працює за трудовим договором боржник зі сплати аліментів.

Заходами примусового виконання рішень, є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному в ЦПК України, а не бути суто формальним. Суд не повинен здійснювати судочинство формально, його ціль поновити порушені права особи, що звертається, в межах закону. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги.

Щодо стягнення судових витрат.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Також слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»).

Перш за все, сторона має подати належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи. Зокрема, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2023 року (справа № 686/31892/19) зазначено:

«…Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення…»

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

З матеріалів справи вбачається, що представник скаржника у скарзі просить стягнути з Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн, при цьому зазначає, що докази на підтвердження понесених витрат будуть надані суду до ухвалення рішення за результатами розгляду скарги. Однак, станом на час розгляду справи в матеріалах справи відсутні документально підтверджені докази сплати витрат на правничу допомогу, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або іншій банківський документ, касові чеки).

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що представником скаржника не було доведено вказаного розміру понесених витрат на правничу допомогу, а отже в такому разі така вимога не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.258-260, 447, 450-453 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу представника заявника ОСОБА_1 в інтересах заявника ОСОБА_2 на дії державного виконавця Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №77682163.

Зобов`язати державного виконавця Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції усунути порушення та зробити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №77682163, шляхом визначення суми, необхідної до сплати ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з 28 листопада 2022 року з урахуванням рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 22 березня 2023 року, та з урахуванням рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2024 року, без повороту виконання судового рішення.

У задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Старовижівського районного суду

Волинської області Ю.О. Сухоручко