Номер провадження 2/754/1129/25
Справа №371/1342/24
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

за участю

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15.03.2021 року відповідач ОСОБА_2 уклала з АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є «Сенс Банк», угоду про надання споживчого кредиту № 501303130. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації.

Як зазначає позивач, Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 22.01.2023 року утворилась заборгованість в розмірі 553 632,57 грн., з яких 442 705,94 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 110 926,63 грн. - заборгованість по відсотках.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача в вищевказану заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24.09.2024 року дану справу направлено до Деснянського районного суду м.Києва для розгляду за підсудністю.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 21.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

25.11.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 . У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що відповідач двічі письмово зверталась до позивача з листами, в яких повідомляла про настання обставин непереборної сили в результаті воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну та про те, що підтверджує намір виконати взяті на себе за кредитним договором зобов`язання у встановлений ним строк. Крім того, позивачем не враховані проведені відповідачем оплати, в тому числі і ті, які проведені до подання позовної заяви. Крім того, позивач не звертався до відповідача із вимогами про дострокове повернення кредиту, що залишився.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач виконує взяті на себе зобов`язання та оплачує встановлені кредитним договором платежі, представник відповідача вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача Грушка В.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 15.03.2021 року відповідач ОСОБА_2 уклала з АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є «Сенс Банк», угоду про надання споживчого кредиту № 501303130, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 510 000,00 грн. на строк 60 місяців до 15.03.2026 року зі сплатою відсотків в розмірі 26,00 % річних.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач, вказує на те, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, проте озичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 22.01.2023 року має заборгованість в розмірі 553 632,57 грн., з яких 442 705,94 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 110 926,63 грн. - заборгованість по відсотках.

В той же час, із довідки про стан заборгованості за кредитом, виданої АТ «Сенс Банк» 08.06.2025 року та інформації по договору станом на 08.06.2025 року, відповідач дійсно мала період невиконання зобов`язань з березня 2022 року по жовтень 2022 року. Починаючи із жовтня 2022 року платежі виконуються відповідачем у повному обсязі, загальний розмір заборгованості відповідача становить 246 328,41 грн., з яких залишок суми кредиту - 214 983,05 грн., нараховані відсотки - 31 345,36 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 2603,39 грн.

Позивач просив задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 553 632,57 грн., посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань. З заявою про зменшення позовних вимог з урахуванням здійснених відповідачем оплат представник позивача до суду не звертався, суд про погашення відповідачем заборгованості не повідомляв.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором та відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок отримання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, наявні докази у справі підтверджують факт існування у відповідача простроченої заборгованості, яка виникла за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року, яка відповідачем поступово погашалась і станом на 08.06.2025 року становить 2603,39 грн. і вказану суму суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача.

В той же час, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача залишку суми кредиту із нарахованими відсотками.

При цьому суд враховує, що дійсно, відповідач у період з березня 2022 року по жовтень 2022 року не виконувала взяті на себе зобов`язання. Проте, починаючи із жовтня 2022 року відповідачем у повному обсязі виконуються взяті зобов`язання, щомісячно у повному обсязі виконуються щомісячні платежі, а також здійснюється погашення простроченої заборгованості. Суд враховує і те, що із даним позовом позивач звернувся до суду у вересні 2024 року і на момент подання позову відповідач вже два роки сумлінно виконувала умови договору, тобто самостійно усувала допущені нею порушення, а сума заборгованості є вдвічі меншою, ніж заявлена у позові. Також судом враховано і те, що сторона позивача, отримавши відзив та будучи достовірно обізнаною про сплату відповідачем щомісячних платежів на погашення заборгованості, суд про зменшення розміру заборгованості не повідомила, новий розрахунок заборгованості із урахуванням проведених виплат не надала.

Також судом слід відхилити надану позивачем досудову вимогу від 30.03.2023 року, оскільки відсутні докази її отримання відповідачем. Так само суд не приймає до уваги і лист відповідача від 20.02.2023 року, оскільки відсутні докази його направлення та отримання позивачем.

За змістом статті 6 ЦПК України, суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 2603,39 грн. та задовольняє їх, в задоволенні решти вимог належить відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 39,05 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280-289 ЦПК України, ст. 509, 525, 526, 530, 536, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», , суму простроченої заборгованості за кредитом в сумі 2603,39 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 39,05 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 11 червня 2025 року.

Суддя: