Провадження № 2/344/3821/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

16 червня 2025 року місто Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Мелещенко Л.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А :

12 червня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , - адвокат Єлісєєв Дмитро Олексійович звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , про розірвання шлюбу.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2025 року, дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В.

Суддя, розглянувши позовну заяву з додатками, виходить з наступного.

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої-другої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Статтею 497 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, встановленим у статях 175 і 177 Цивільного процесуального кодексу України.

Вимогами статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 60 вищевказаного Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (стаття 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

У силу вимог статті 110 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу можливе за заявою одного з подружжя.

Згідно з частини другої-третьої статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред`являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача - за місцем проживання позивача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за місцем проживання будь-кого з них.

У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами.

Частина перша статті 27 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно частини другої статті 28 Цивільного процесуального кодексу України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

З матеріалів позову вбачається, що спільних дітей у сторін немає.

У позовній заяві позивач зазначає адресу відповідача: АДРЕСА_2 , разом з тим жодних доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надано.

У відповідності до частини шостої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України судом направлено запити щодо встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача.

З відповіді № 1482898 від 16 червня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що місце реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встановлено.

Таким чином, необхідно звернути увагу позивача на необхідність зазначення в позовній заяві підстав звернення саме до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом про розірвання шлюбу з іноземним елементом, та за наявності підстав, передбачених статтями 27, 28 Цивільного процесуального кодексу України, надати докази на їх підтвердження.

Відповідно до частини шостої 175 Цивільного процесуального кодексу України, у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

У порушення зазначеної процесуальної норми в позовній заяві не викладено обставини, які мають значення для вирішення справи з огляду на приписи норм міжнародного права.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач є громадянином ОСОБА_3 , проте не надає про це відповідні докази.

Враховуючи, що відповідач не є громадянином України, тому з врахуванням норм міжнародного права позивачу слід вказати наступні обставини:

- чи має відповідач, як іноземний громадянин, на території України зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування;

- у якій державі сторони спільно проживали з моменту реєстрації шлюбу;

- у яких державах проживають сторони після припинення шлюбних відносин;

- чи укладали сторони угоду про підсудність справи суду України або суду іншої держави.

Вказані обставини, позбавляють суд можливості відкрити провадження у справі з дотриманням правил підсудності.

Статтею 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Згідно пункту 2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ДСА України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи.

До матеріалів справи позивачем не долучено завірений переклад позову з додатками на мову запитуваної сторони.

Відповідно до частини першої-другої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 259, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

У Х В А Л И Л А :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху, надавши позивачу строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для виправлення недоліків, вказаних у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання вимог даної ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Копію ухвали направити для відома та виконання позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Мелещенко Л.В.