Номер провадження: 22-ц/813/4161/25
Справа № 502/2198/24
Головуючий у першій інстанції Маслеников О. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Строкової А.Г.,

представника Одеської обласної прокуратури прокурора Бондаревського О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 19 грудня 2024 року, повний текст якого складено 27 грудня 2024 року та ухваленого під головуванням судді Масленикова О.А., у цивільній справі за позовом керівника Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі: Одеської обласної державної (військової) адміністрації, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про витребування земельної ділянки та скасування записів у Поземельній книзі щодо земельної ділянки,

встановив:

27.09.2024 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшов позов Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі: Одеської обласної державної (військової) адміністрації, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство (далі ДСГП) «Ліси України», про витребування земельної ділянки та скасування записів у Поземельній книзі щодо земельної ділянки, та просив суд:

- витребувати земельну ділянку лісогосподарського призначення із кадастровим номером :01:001:1742 площею 0,1000 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна далі РНОНМ) 223, з володіння ОСОБА_1 на користь належного власника держави, в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації;

- скасувати у Поземельній книзі на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:1742, запис від 16.12.2019 № 001, в частині відомостей про цільове призначення земельної ділянки, а саме категорія земель: землі рекреаційного призначення, код виду цільового призначення: 07.03 - для індивідуального дачного будівництва.

В обґрунтування свого позову прокурор зазначив, що розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації Одеської області (далі Кілійської РДА) від 19.12.2019 № 308 ОСОБА_1 було надано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, з кадастровим номером :01:001:1742, для індивідуального дачного будівництва, яка знаходиться на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області за межами населеного пункту.

Рішенням державного реєстратора Кілійської РДА Чумаченко Л.Ю. від 10.01.2020 № 50599434 було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку, РНОНМ 223, номер відомостей про речове право 34988728 від 02.01.2020 року.

Прокурор посилався на те, що Ізмаїльською окружною прокуратурою було встановлено, що земельна ділянка, з кадастровим номером :01:001:1742 сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України».

Поряд із цим, незважаючи на те, що вказана земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення державної власності та у встановленому законодавством порядку не вилучалась, Кілійською РДА неправомірно здійснено передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

Опрацюванням інформації, розміщеної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру, на вказаній земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, прокурор посилався на те, що набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, з кадастровим номером :01:001:1742, є незаконним, а тому наявні підстави для витребування вказаної земельної ділянки на користь держави.

Звертаючись до суду з позовом, прокурор посилався на те, що про належність земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1742 площею 0,1000 га, до земель державного лісового фонду свідчить інформація ВО «УКРДЕЖЛІСПРОЕКТ» № 04-615 від 23.05.2024, відповідно до якої вказана земельна ділянка, з кадастровим номером :01:001:1742, за матеріалами лісовпорядкування 2013 року згідно з наданим фрагментом картографічних матеріалів входить до кварталу 40 виділу 9 Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДП «Ліси України».

Крім того, відповідно до листів Південного лісового офісу ДП «Ліси України» № 145 від 18.07.2024 та № 159 від 22.07.2024 встановлено, що опираючись на дані базового лісовпорядкування 2013 року земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1742 площею 0,1000 га, накладається на квартал 40 виділ 9 Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДП «Ліси України» на площу 0,1000 га.

Відповідно до вказаної інформації земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1742 площею 0,1000 га з межами її таксаційних виділів відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року, та межами згідно із координатами поворотних точок знаходиться в межах 40 кварталу виділу 9 Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДП «Ліси України».

Крім того, листом ДП «Ізмаїльське лісове господарство» № 133 від 16.07.2021 надано проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Ізмаїльське лісове господарство» Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства (Вилківське лісництво) 2013-2014 років та листом № 238 від 18.07.2023 надано актуалізовані матеріали лісовпорядкування станом на 01.01.2022 Вилківського лісництва ДП «Ізмаїльський лісгосп» Одеської області на підтвердження права постійного користування на землі лісогосподарського призначення, зокрема квартал 40, виділ 9, в межах якого розташовується сформована спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1742.

Відповідно до вищевказаних матеріалів лісовпорядкування загальна площа земель лісогосподарського призначення, що входять в квартал 40 Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДП «Ліси України» становить 29,0 га, з яких лісові землі площею 1,3 га, нелісові землі площею 27,7 га: з них 12,9 га складають болота; 9,3 га садиби, споруди; 5,5 га пісок.

Відповідно до ч.ч. 1, 9, 10 ст. 149 ЗК України, у редакції станом на дату прийняття рішення Кілійської РДА № 308 від 19.12.2019, яким спірну земельну ділянку було передано у власність ОСОБА_1 , земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ліси для нелісогосподарських потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених ст. 150 цього Кодексу. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Вилучення для нелісогосподарських потреб спірної земельної ділянки державної власності площею 0,1000 га, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», і надання у власність такої земельної ділянки станом на 19.12.2019 належало до повноважень Кабінету Міністрів України.

Водночас, відповідно до листа Секретаріату Кабінету Міністрів України № 21540/0/2-21 від 05.07.2021 рішення про погодження зміни цільового призначення, відведення, вилучення із користування, припинення права постійного користування ДП «Ізмаїльське лісове господарство» (на теперішній час філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДП «Ліси України») щодо земельної ділянки із зазначеним кадастровим номером не приймалося.

Вказане також підтверджується листом Південного лісового офісу ДП «Ліси України» № 145 від 18.07.2014, відповідно до якого згода на вилучення у державного підприємства земельних ділянок лісогосподарського призначення в межах кварталу 40 виділу 9 Вилківського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДП «Ліси України», у тому числі земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1742 площею 0,1000 га, не надавалася.

Зазначена земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Ліси України», із земель лісового фонду не вилучалась, отже, силу закону відноситься виключно до земель державної власності лісогосподарського призначення.

Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що рішенням державного реєстратора Кілійської РДА Чумаченко Л.Ю. від 10.01.2020 № 50599434 було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:001:1742 - для індивідуального дачного будівництва, яка знаходиться на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області за межами населеного пункту, (номер відомостей про речове право 34988728 від 02.01.2020).

Підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено розпорядження Кілійської РДА від 19.12.2019 № 308 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності на території Приморської сільської ради (за межами населеного пункту) Кілійського району Одеської області».

Таким чином, позовні вимоги були обгрунтовані тим, що спірна земельна ділянка на момент її передачі у власність ОСОБА_1 перебувала у постійному користуванні ДП «Ізмаїльське лісове господарство» (на теперішній час - філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДП «Ліси України») та відносилась до земель державного лісового фонду.

Враховуючи викладене, в силу вищезазначених вимог законодавства земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1742 площею 0,1000 га, є земельною ділянкою виключно державної власності та не може бути передана у приватну власність.

Як наслідок, в порушення вимог, передбачених ст. ст. 57, 83, 84, 122,149 Земельного кодексу (далі ЗК) України, ст.ст. 8, 9, 31 Лісового кодексу (далі ЛК) України .

із державної власності вибула земельна ділянка лісогосподарського призначення, що входить до складу Державного лісового фонду.

Таким чином, розпорядження Кілійської РДА № 308 від 19.12.2019 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності на території Приморської сільської ради (за межами населеного пункту) Кілійського району Одеської області» є незаконним та таким, що порушує інтереси держави у сфері лісових та земельних правовідносин.

Розпорядником спірної земельної ділянки є Одеська обласна державна (військова) адміністрація.

Разом із тим, вказане розпорядження в частині передачі у приватну власність спірної земельної ділянки, є індивідуальним актом одноразової дії, яке є реалізованим з моменту державної реєстрації права приватної власності на неї, а саме з 12.09.2019 року, у зв`язку з чим вичерпало свою дію.

З цих підстав, Ізмаїльською окружною прокуратурою не заявляється позовна вимога про визнання незаконним та скасування розпорядження Кілійської РДА № 308 від 19.12.2019 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності на території Приморської сільської ради (за межами населеного пункту) Кілійського району Одеської області», у зв`язку із тим, що останнє реалізовано з часу державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, а саме з 02.01.2020.

Крім того, ураховуючи, що належним розпорядником земель державної власності, відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України, у даному випадку є Одеська обласна державна (військова) адміністрація, то у разі пред`явлення вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Кілійської РДА № 308 від 19.12.2019, в частині цієї позовної вимоги, позов фактично буде пред`явлено державою до неї самої.

Виходячи з мети позову, і його обґрунтування, належним та ефективним способом захисту в даному випадку, є вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення із кадастровим номером :01:001:1742 площею 0,1000 га з володіння ОСОБА_1 на користь належного власника держави, в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації.

За змістом Державного земельного кадастру, державним кадастровим реєстратором Відділу у Кілійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеської області Чернієнко А.Р. 16.12.2019 було відкрито Поземельну книгу щодо земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:1742 площею 0,1000 га, яка знаходиться на території Приморської сільської ради (за межами населеного пункту) Кілійського району Одеської області.

Згідно даних розділу 1 Поземельної книги, запис від 16.12.2019 № 001 земельній ділянці надано наступні характеристики: категорія земель - землі рекреаційного призначення, код виду цільового призначення 07.03 для індивідуального дачного будівництва.

Окрім того, 11.01.2020 до Поземельної книги внесено запис № 004 про право приватної власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

Спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1742 площею 0,1000 га, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року розташована у кварталі 40 Вилківського лісництва, перебуває у постійному користуванні ДП «Ліси України», відноситься до категорії земель лісогосподарського призначення, а тому остання відповідно до вимог ст. 84 ЗК України може перебувати виключно у державній власності.

Разом із тим, з часу відкриття Поземельної книги (16.12.2019) та на теперішній час, до останньої внесено відомості про цільове призначення земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:1742, що не відповідають вимогам закону, а саме замість категорії земель - землі лісогосподарського призначення, внесено відомості про категорію земель - землі рекреаційного призначення.

Ураховуючи викладене, позивач зазначив, що в даному випадку належним способом захисту інтересів держави на вільне та на власний розсуд володіння та розпорядження землями лісогосподарського призначення, створення належних умов для їх збереження та інвентаризації, є скасування у Поземельній книзі щодо земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:1742 записів щодо категорії земельної ділянки - землі рекреаційного призначення, код виду цільового призначення 07.03 - для індивідуального дачного будівництва.

Зважаючи на викладене, керівник Ізмаїльської окружної прокуратури просив суд його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 19.12.2024 року у задоволенні позову керівника Ізмаїльської окружної прокуратури було відмовлено (т.2, а.с.109-122).

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ставить питання про скасування рішення Кілійського районного суду Одеської області від 19.12.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.125-145).

Представник ОСОБА_1 адвокат Строкова А.Г. подала до суду заяву, в якій просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на її необгрунтованість (т.2, а.с.176-179).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї,колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури, діючий в інтересах держави, в особі: Одеської обласної державної (військової) адміністрації, на надав суду доказів того, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, то, відповідно, а тому Одеська державна обласна адміністрація не мала визначених законодавством повноважень щодо її вилучення.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, виходячи з наступних обставин.

Так, як вбачається з матеріалів справи, Розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації від 19.12.2019 № 308 відповідачу ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:001:1742 - для індивідуального дачного будівництва, яка знаходиться на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області, за межами населеного пункту (т.1, а.с.48).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 394043925 від 09.09.2024 р., земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1742, площею 0,1 га призначена для індивідуального дачного будівництва, належить на праві власності ОСОБА_1 (т.1, а.с.40).

Із поземельної книги, відкритої 16.12.2019 р. відділом у Кілійському районі Головного управління Держгеокадстру в Одеській області, а саме, розділу 3 №004 від 11.01.2020 р. вбачається, що ОСОБА_1 є власником відповідної земельної ділянки, яка відноситься до категорії земель рекреаційного призначення, код виду цільового призначення 07.03 - «для індивідуального дачного будівництва» (т.1, а.с.50-81).

Згідно довідки від 28.02.2019 р. № 131/168-19, наявної в матеріалах проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідача, вбачається, що станом на 01.01.2016 р. земельна ділянка площею 0,1000 га, яка проектується до відведення для індивідуального дачного будівництва із земель державної власності на території Приморської сільської ради (за межами населеного пункту), рахується як: відкриті землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом 0,1000 га, з них солончаки 0,1000. В примітці даної довідки вказано, що відповідно до матеріалів Схем землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель Кілійського району Одеської області категорія вказаної земельної ділянки землі рекреаційного призначення (т.1, а.с.83-90).

Також вказаний проект землеустрою містить необхідні погодження та висновок державної експертизи землевпорядної документації з врахованими зауваженнями.

В довідці Секретаріату Кабінету Міністрів України від 05.02.2021 р. зазначено, що Кабінетом Міністрів рішення про вилучення, припинення права постійного користування державним підприємством «Ізмаїльське лісове господарство», відведення або зміну цільового призначення ділянок із зазначеним у запиті кадастровими номерами, в тому числі щодо спірної земельної ділянки, будь-яким фізичним або юридичним особам не приймалося (т.1, а.с.175).

Згідно картографічних матеріалів з нанесеними межами кварталів 14, 40 Вилківського лісництва «Ізмаїльський лісгосп» за матеріалами лісовпорядкування за 2013 рік ВО «Укрдержліспроект» спірна земельна ділянка знаходиться повністю в межах кварталу № 40.

Аналогічні відомості містяться в інформації ДСГП «Ліси України» та вказано, що згоди на влучення зі складу земель державного лісового фонду для відведення, в тому числі спірної земельної ділянки, запитувана установа не надавала та матеріали землеустрою щодо земельних ділянок не погоджувались (т.1, а.с.190-191).

Із повідомлення Одеської обласної державної адміністрації від 20.12.2023 р. вбачається, що заходів щодо скасування розпоряджень Кілійської РДА стосовно передачі земельних ділянок у приватну власність, які розташовані на території Ізмаїльського району (колишнього Кілійського) Одеської області, у тому числі в судовому порядку, не вживалося. Одеська обласна державна адміністрація не заперечує щодо подання позову до суду в інтересах держави від імені Одеської обласної державної адміністрації (т.1, а.с.202).

Зі Схеми планування території та із Креслення складу категорій земель вбачається, що спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель рекреаційного призначення (т.2, а.с.19-23).

Із копії Схеми землеустрою за умовним позначенням «заліснені землі» вбачається, що землі відповідної категорії в районі узбережжя Чорного моря на території Приморської сільської ради відсутні.

Як вбачається з експлікації розподілу земель с. Приморське за категоріями земель, на території відповідної сільської ради були відсутні землі лісогосподарського призначення.

Згідно листа ДП «Ізмаїльське лісове господарство» від 14.03.2011 р. № 126, на території Кілійського району за даними лісовпорядкування налічується 11909 га держлісфонду, які розподілені за місцевими органами влади наступним чином: - Вилківська міська рада 11 574 га; - Кілійська міська рада 237 га, Дмитрієвська сільська рада 98 га (т.2, а.с.47).

З відповіді Українського державного проектного виробничого об`єднання від 03.10.2024 р. на запит представника відповідача вбачається, що координати кварталу 40 зовнішніх меж Вилківського лісництва ВО «Укрдержліспроект» не може надати, так як чинними нормативно-правовими актами, які регулюють проведення лісовпорядкування, не передбачено при проведенні лісовпорядкування складання каталогів координат або визначення кутових точок виділів; геодезична зйомка окружних меж кварталів не проводилася, а межі земельних ділянок лісового фонду філії «Ізмаїльське лісове господарство» ДП «Ліси України встановлені аналітичним шляхом на основі даних відділу Держгеокадастру району та матеріалів попереднього лісовпорядкування.

Розпорядженням Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 08.07.2022 № 390/А-2022 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель лісогосподарського призначення державної власності на території Ізмаїльського району (колишнього Кілійського району) Одеської області (за межами населених пунктів) згідно з додатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЗК України (у редакції, чинній на час винесення розпорядження Кілійської РДА від 07.09.2017 № 385) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 ЗК України (у редакції, чинній на час винесення розпорядження Кілійської РДА від 19.12.2019 № 308) обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

А згідно з п. «в» ч. 3 ст. 122 ЗК України (у відповідній редакції) районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки з земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для індивідуального дачного будівництва.

Тобто, з системного аналізу статей 122 та 149 ЗК України вбачається, що повноваженнями щодо вилучення земельних ділянок із земель державної власності, наданих у постійне користування ДП «Ізмаїльське лісове господарство», що знаходяться за межами населених пунктів, станом на дату прийняття Кілійською РДА спірного розпорядження, була наділена саме Одеська обласна державна адміністрація.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені у ст. 122 ЗК України.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

У відповідності до п.п. «г» п. 4 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу.

За змістом ч. 1 ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Статтею 57 ЗК України визначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом ст. 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

За змістом ст. 35 ЛК України організація лісового господарства передбачає, зокрема проведення лісовпорядкування.

Відповідно до ст. 45 ЛК України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЛК України лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства.

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами наявності права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд України у своїх постановах від 30.09.2015 у справі № 6-196цс15 від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14, від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14, Верховний Суд, викладених в його постановах від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі 488/5476/14-ц, від 07.10.2020 у справі № 369/16418/18, від 30.09.2020 у справі № 363/669/17, а також Велика Палата Верховного Суду в постановах від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та від 13.06.2018 у справі № 369/1777/13-ц.

Разом з тим, прокурором в якості доказів не надано суду планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Додані до позову матеріали не можуть вважатись належними матеріалами лісовпорядкування, оскільки не містять доказів щодо їх погодження та затвердження, як має бути здійснено відповідно до ч. 4 ст. 48 ЛК України.

Посилання прокурора в позові на матеріали лісовпорядкування 2013-2014 років не є підтвердженням наявного права ДСГП «Ліси України» на спірну земельну ділянку.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з наданих в обґрунтування позову доказів неможливо встановити накладення меж спірної земельної ділянки на землі ДП «Ізмаїльське лісове господарство» ДГСП «Ліси України».

Крім того, до позову не додано доказів, що на спірній земельній ділянці наявні ліси, а згідно доданих до позову матеріалів проекту землеустрою, зокрема інформації з довідки відділу у Кілійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 28.02.2019 р. № 131/168-19, спірна земельна ділянка рахується як відкриті землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом та за категорією відноситься до земель рекреаційного призначення.

Також зі вказаних матеріалів вбачається, що при розробці проекту землеустрою були отримані всі необхідні погодження (висновки) для відведення у власність відповідача спірної земельної ділянки.

Суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про те, що слід взяти до уваги

надані представником відповідача докази щодо відсутності на території Приморської сільської ради за межами насаленого пункту земель лісогосподарського призначення.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції не встановлено, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, то, відповідно, і Одеська державна обласна адміністрація не мала визначених законодавством повноважень щодо її вилучення, як про те у позові стверджував прокурор.

Тобто, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах особи, яка не мала права на відповідний позов.

Суд першої інстанції також обгрунтовано зазначив, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Аналогічні положення місить ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тобто, ст. 1 Першого протоколу гарантує особі мирне володіння майном, однак її право може бути обмежено з боку держави на певних умовах, передбачених законом, та лише у суспільних інтересах.

ЄСПЛ зазначає, що вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 55 рішення у справі «Брайловська проти України» від 06.06.2016 р. ЄСПЛ зазначив, що для відповідності статті 1 Першого протоколу до Конвенції позбавлення має відповідати трьом умовам:

воно має здійснюватись «на умовах, передбачених законом», що виключає будь-які свавільні дії національних органів влади;

здійснюватись «в інтересах суспільства»;

забезпечувати справедливий баланс між правами власника та інтересами суспільства.

В п. 56 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що перша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання органів влади у мирне володіння майном має бути законним.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 19 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Через хворобу судді-доповідача Сегеди С.М., а також судді Комлевої О.С., повне судове рішення складено 16.06.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева