Справа № 373/653/25
Провадження № 2/373/545/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Лебедя В.В. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст позовних вимог, процесуальні рішення у справі, позиції сторін

Представник позивача Лановий Є.М. через підсистему «Електронний суд» подав позов, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Пінг-Понг» заборгованість за кредитним договором № 4234635 від 30.11.2019 у розмірі 36744,45 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що 30.11.2019 відповідач в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан», товариство, кредитодавець) подала заявку на отримання кредиту № 4234635. Дана заявка знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства.

Товариством направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов договору про споживчий кредит № 4234635 від 30.11.2019 (далі кредитний договір), який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства.

Відповідно до умов кредитного договору, до укладення договору відповідач отримала проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилася з усіма його умовами та правилами, розміщеними на веб-сайті товариства, що є невід`ємною частиною цього договору. На підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок у розмірі 12000 грн.

Відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання, після чого 01.04.2020 згідно з умовами договору факторингу № 01/04 ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором № 4234635 від 30.11.2019 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»), а відповідно ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1

13.12.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/6, у відповідності до умов якого та згідно з додатком № 1 до договору ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4234635 від 30.11.2019.

Згідно з додатком № 1 до договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «Пінг-Понг» становить 36744,45 грн, з яких заборгованість за «тілом кредиту» становить 10288,50 грн; заборгованість за процентами становить 20455,95 грн; заборгованість за пенею становить 6000,00 грн.

Ухвалою судді від 25.03.2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу було запропоновано протягом 15 днів із дня вручення копії даної ухвали подати відзив на позовну заяву відповідно до вимог ст. 191 ЦПК України.

Відповідач подала відзив на позов, у якому зазначила, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності становить три роки. Остання дія, яка могла підтверджувати визнання боргу, відбулася більше ніж три роки тому, а тому позивач пропустив встановлений законом строк для звернення до суду з відповідним позовом. Згідно зі статтею 267 ЦК України, застосування строку позовної давності здійснюється судом виключно за заявою сторони у справі. Наголошує, що кредитний договір був укладений 30.11.2019, а про стягнення заборгованості позивачем подано позов до суду у 2025 році, через п`ять років після оформлення кредиту. Вважає, що строк позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом і відсотками сплинув у листопаді 2022 році, а щодо стягнення штрафу, пені - у 2020 році. Просила суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача Сіміч М.О. через підсистему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, у якому просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Наголошував, що відповідачем не оспорюється як факт укладення (підписання) кредитного договору № 4234635 від 30.11.2019, отримання фінансових послуг від ТОВ «Мілоан» у вигляді надання кредитних коштів в розмірі 12000,00 грн. Вважає, що оскільки умовами договору між сторонами погоджено строк кредитування, розмір процентної ставки та пені, то нарахування та стягнення з відповідача заборгованості за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у виді відсотків та пені є обґрунтованим. Оскільки відповідач в період дії договору на пільгових умовах, кредит не повернув, а продовжував користуватися кредитними коштами, то ТОВ «Мілоан» відповідно до умов п. 2.2.3 договору нарахував проценти за користування кредитом за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом за 60 днів, тобто за період з 31.01.2020 по 30.03.2020, і таке нарахування відповідає умовам договору та нормам ЦК України. Звернув увагу, що за період перебування права вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «Пінг-Понг» не здійснив жодних додаткових нарахувань або санкцій до відповідача. Вказав на відсутність правових підстав для застосування строку позовної давності з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом», якою впроваджено карантин. Під час дії карантину, встановленого Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України були продовжені на строк дії такого карантину (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Дія карантину завершена 01.07.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023. За вказаних обставин вважає, що позивачем не був пропущений строк позовної даності з часу виникнення у нього права вимоги за кредитним договором.

2. Фактичні обставини, встановлені судом

30.11.2019 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем був укладений кредитний договір № 4234635, згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2, 1.3, 1.4 договору, сума кредиту становить 12000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 30.11.2019. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 30.12.2019.

Пунктом 1.5 договору визначена сукупна вартість кредиту - 36,00 грн, 4,00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе комісію за надання кредиту - 0,00 грн та проценти за користування кредитом - 36,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі.

Відповідно до п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Кредитний договір укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджено анкетою-заявою на кредит № 4234635 від 29.11.2019.

ТОВ «Мілоан» виконав умови договору про споживчий кредит та перерахував шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідача кошти в розмірі 12000 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 3977033 від 30.11.2019.

01.04.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу № 01/04, згідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором № 4234635 від 30.11.2019 на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», а відповідно ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло права вимоги до відповідача.

13.12.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/6, у відповідності до умов якого та згідно додатку № 1 до договору факторингу, набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4234635 від 30.11.2019.

Іншими доданими письмовими доказами, зокрема реєстрами прав вимог до договорів факторингу, платіжними дорученнями підтверджується перехід права вимоги від первісного кредитора до нового.

Розмір заборгованості відповідача станом на 30.03.2020 за період з 30.11.2019 по 30.03.2020 становить 36744,45 грн, з яких заборгованість за наданим кредитом становить 10288,50 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом становить 20455,95 грн; заборгованість за пенею складає 6000,00 грн, що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 4234635 від 30.11.2019.

02.11.2024 відповідачу було направлено досудову вимогу, за змістом якої було повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні та про необхідність сплати заборгованості по кредитному договору.

3. Норми права, які підлягають застосуванню; мотиви суду щодо оцінки аргументів, наведених сторонами

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно вимог статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Передбачено статтею 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч. 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Отже, підписання кредитного договору № 4234635 від 30.11.2019 електронним підписом свідчить про те, що відповідач умови договору зрозуміла та своїм підписом підтвердила своє волевиявлення.

Кредитний договір № 4234635 від 30.11.2019 був належним чином підписаний сторонами, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому з 30.11.2019 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами, що не заперечується відповідачем.

У відповідності до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

При цьому аналіз змісту статті 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором.

Таким чином, у разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «Пінг-Понг» та зараховані для погашення кредитної заборгованості.

Згідно зі статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідач з умовами договору була ознайомлена, підписала кредитний договір № 4234635 від 30.11.2019, отримала кредит у розмірі 12000,00 грн, однак умови договору щодо повернення зазначених коштів порушила.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно із ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ч. 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивачем доведено факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредиту в розмірі 12000,00 грн та порушення нею зобов`язання щодо їх повернення, що визнається відповідачем, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за виданим кредитом відповідно до умов кредитного договору № 4234635 від 30.11.2019 в розмірі 10288,50 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з процентів за користування кредитом у розмірі 20455,95 грн слід зазначити таке.

Нормою ч. 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачується щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин 1-3 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованої або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно із ч. 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12) та від 31.10.2018 (№ 202/4494/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що відповідно до 1.3, 1.4 кредитного договору № 4234635 від 30.11.2019 кредит надається строком на 30 днів з 30.11.2019. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 30.12.2019.

Відповідно до 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору № 4234635 від 30.11.2019, позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку

користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі строки продовження та максимальні ставки комісії за продовження кредиту становлять: на строк 3 дні - 5,00 % комісії від поточного залишку кредиту, на строк 7 днів - 10,00 % комісії від поточного залишку кредиту, на строк 15 днів - 20,00 % комісії від поточного залишку кредиту. За наявності домовленості між позичальником та позикодавцем пролонгація може здійснюватись на інших умовах ніж передбачено цим пунктом. Волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту та укладення угоди про це, згідно п. 6.14. Правил, підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п. 2.5 Договору.

З наданого позивачем розрахунку ТОВ «Мілоан» вбачається, що між сторонами був погоджений новий строк користування кредитом (повернення кредиту), про що свідчить нарахування та сплата відповідачем комісії за продовження строку договору. Зокрема, 31.12.2019 за продовження строку договору було нараховано комісію в розмірі 600,00 грн, яка в той же день була сплачена відповідачем, 11.01.2020 за продовження строку договору нараховано комісію в розмірі 570,00 грн, яка була сплачена відповідачем, 27.01.2020 за пролонгацію договору нараховано комісію в розмірі 541,50 грн, яка була сплачена відповідачем (а.с. 14-15).

Таким чином, кредитодавцем було правомірно нараховано проценти за період з 31.01.2020 по 30.03.2020, що передбачено умовами п. 1.6 договору та погоджено з відповідачем, про що свідчить сплата нею комісії за продовження строку кредиту («пролонгацію»).

Щодо нарахування відповідачу пені в розмірі 6000,00 грн суд зазначає, що особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідно до підпунктів 3.2, 3.2.4, 3.3.3 кредитного договору № 4234635 від 30.11.2019 позикодавець має право, крім інших передбачених законодавством та цим Договором прав має право стягувати з позичальника пеню за невиконання чи неналежне виконання умов цього Договору, позичальник зобов`язаний у разі порушення строків повернення кредиту на вимогу товариства сплатити пеню.

Пунктом 4.1 кредитного договору № 4234635 від 30.11.2019, визначено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його

користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4 цього договору з урахуванням угод про продовженням строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 2,00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.

Таким чином, умовами кредитного договору встановлено обмеження щодо нарахування пені, розмір якого не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором.

Відповідач отримала кредит в розмірі 12000,00 грн, а тому розмір пені не може перевищувати 6000,00 грн.

З наданого позивачем розрахунку ТОВ «Мілоан» вбачається, що пеня нарахована за період з 01.12.2019 по 05.02.2020 включно, загальний розмір становить 6000,00 грн (31.12.2019 - 240,00 грн; з 04.01.2020 по 11.01.2020 нараховано по 228,00 грн на загальну суму 1824,00 грн; з 15.01.2020 по 27.01.2020 нараховано по 216,60 грн на загальну суму 2815,80 грн; з 31.01.2020 по 04.02.2020 нараховано по 205,77 грн на загальну суму 1028,85 грн; 05.02.2020 на суму 91,35 грн; а.с. 14-15).

Отже, нарахування пені передбачено умовами договору, про що було відомо відповідачу. Після здійсненої судом перевірки правильності розміру пені порушень у нарахуванні виявлено не було.

Суд відхиляє посилання відповідача у відзиві на позов про звільнення від обов`язку сплатити пеню за прострочення грошового зобов`язання за кредитним договором (невиконання, часткове виконання) відповідно до пунктів 18, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, оскільки нарахування пені відбулось відповідно до умов договору.

Пеня була нарахована кредитодавцем востаннє 05.02.2020, тобто до 12.03.2020 (установлення карантину в Україні).

У відповідності до наданого розрахунку пені сума пені, що підлягає стягненню, становить 6000,00 грн. Зазначений розмір співвідноситься із розміром виданого кредиту, а тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені (а.с. 14-15).

Водночас відповідачем порушено клопотання про застосування строків позовної давності у справі, з огляду на ту обставину, що остання дія, яка могла підтверджувати визнання боргу відбулася більше, ніж три роки тому, а отже, за її твердженнями, позивач пропустив встановлений законом строк для звернення до суду з відповідним позовом.

4. Строк позовної давності

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 257 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, п. 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Крім цього, у період дії карантину в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», строк якого неодноразово продовжувався та триває досі.

Законом України від 15.03.2022 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного стану строки, визначені ст. 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Законом України від 08.11.2023 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» означений п. 19 викладено в новій редакції, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.

Верховний Суд у постанові від 21.06.2023 у справі № 727/4133/22 дійшов висновку, що загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Таким чином, загальний строк позовної давності за ст. 257 ЦК України в даній справі закінчувався в період дії карантину та воєнного стану, на час подання позову відповідно до п. 19 Перехідних положень ЦК України строк позовної давності був зупинений.

Зі змісту кредитного договору № 4234635 від 30.11.2019 та платіжного доручення № 3977033 убачається, що кошти за кредитним договором відповідач отримала 30.11.2019, а позов ТОВ «ФК «Пінг-Понг» подало до суду 17.03.2025.

З огляду на наведене, а також, ураховуючи, що з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на всій території України діяв карантин, а з 24 лютого 2022 року та на момент подання позову в Україні вже діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до пунктів 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену ст. 257 ЦК України, відтак підстави для відмови в задоволенні позову у зв`язку з її пропуском відсутні.

5. Судові витрати

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2024 між ТОВ «ФК «Пінг-Понг» та адвокатом Білецьким Б.М. укладено договір № 43657029 про надання правової допомоги, додаткову угоду № 4234635 від 03.03.2025 до договору № 43657029 про надання правової допомоги від 03.03.2025.

Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. та необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» щодо стягнення кредитної заборгованості, склад, обсяг та види виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, є правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «Пінг-Понг»; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; формування додатків до позовної заяви.

Із детального опису робіт (наданих послуг), вбачається, що адвокатом витрачений час на виконання робіт склав 5,5 годин, вартість наданих послуг та загальна вартість наданих послуг становить 6000,00 грн.

Також позивачем на підтвердження розміру витрат на правову допомогу додано акт № № 4234635 від 03.03.2025 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) на загальну суму 6000,00 грн, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката.

У відзиві на позов відповідачем не порушувалось питання про зменшення витрат на правничу допомогу. З відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати за правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Керуючись статтями 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» заборгованість за кредитним договором № 4234635 від 30.11.2019 у розмірі 36744,45 грн (тридцять шість тисяч сімсот сорок чотири гривні 45 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн (шість тисяч гривень).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», адреса місцезнаходження: вул. Симони Петлюри, буд. 21/1, м. Бровари, Київська область, 07406; ;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

СУДДЯ: В.В. ЛЕБІДЬ