Справа № 473/2171/23
УХВАЛА

іменем України

"20" червня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., представниці позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, стягнення компенсації за частку в спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, в якому вказувала, що з 2000 року до 20 квітня 2021 року вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

20 квітня 2021 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2023 року було розірвано.

Мають двох спільних дітей: повнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час спільного проживання сторони спільно придбали майно, а саме:

-житловий будинок по АДРЕСА_1 із земельною ділянкою площею 0,2500 га, розташованою за цією ж адресою, призначеною для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий №:04:061:0008;

-нежитлове приміщення (кафе) по АДРЕСА_2 із земельною ділянкою площею 0,12 га, розташованою за цією ж адресою, призначеною для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий №:04:026:0200;

-приватне підприємство «Алієв» з місцезнаходженням за адресою: АДРЕСА_3 , із статутним капіталом в 1 000 грн;

-інше рухоме майно.

Оскільки частина вказаного майна набута сторонами спільно поза шлюбом, проте в період спільного проживання однією сім`єю, а тому ОСОБА_2 просила встановити факт її проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2000 року по 20 квітня 2021 року, визнати нежитлове приміщення (кафе) по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану по АДРЕСА_1 , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також частку в статутному капіталі ПП «Алієв» спільною сумісною власністю сторін, а також провести його поділ шляхом визнання за позивачкою права власності на частку цього майна.

12 травня 2023 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.

06 червня 2023 року відповідач ОСОБА_3 надав суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

08 червня 2023 року суд постановив ухвалу про прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, та об`єднання їх в одне провадження з присвоєнням об`єднаній справі №473/2171/23.

23 жовтня 2023 року від представниці позивачки ОСОБА_1 надійшов уточнений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, припинення права спільної власності, поділ спільного майна подружжя, стягнення компенсації за частку в спільному майні, у якому представниця уточнила склад спільного майна сторін, його вартість та позовні вимоги, вказуючи на те, що за час спільного проживання сторони спільно придбали наступне майно:

-житловий будинок по АДРЕСА_1 із земельною ділянкою площею 0,2500 га, розташованою за цією ж адресою, призначеною для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий №:04:061:0008;

-нежитлове приміщення (кафе) по АДРЕСА_2 із земельною ділянкою площею 0,12 га, розташованою за цією ж адресою, призначеною для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий №:04:026:0200;

-приватне підприємство «Алієв» з місцезнаходженням за адресою: АДРЕСА_3 .

Також сторони спільно набули транспортні засоби автомобіль «RENAULT MEGANE», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , вартістю на час вирішення спору у 257 391 грн та мікроавтобус «FORD TRANSIT», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , вартістю на час вирішення спору у 147 224 грн, які відповідач відчужив без згоди позивачки на користь третіх осіб.

З урахуванням вказаних обставин, виходячи з того, що спірний житловий будинок перебуває в користуванні ОСОБА_2 , а нежитлове приміщення в користуванні ОСОБА_3 , а тому представниця позивачки просила:

- встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2000 року по 20 квітня 2021 року;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 із земельною ділянкою площею 0,2500 га, розташованою за цією ж адресою, призначеною для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий №:04:061:0008, припинивши право спільної сумісної власності щодо цього майна за рахунок належної ОСОБА_3 частки у праві спільної власності на майно та компенсації вартості частки транспортних засобів, які відповідач відчужив без згоди дружини;

- визнати нежитлове приміщення (кафе) по АДРЕСА_1 із земельною ділянкою площею 0,12 га, розташованою за цією ж адресою, призначеною для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий №:04:026:0200, спільною сумісною власністю сторін, припинити право спільної сумісної власності щодо цього майна за рахунок належної ОСОБА_2 частки у праві спільної власності на майно та визнати ОСОБА_3 одноосібним власником цього майна;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості частки нежитлового приміщення кафе (із земельною ділянкою) та частину вартості транспортних засобів, які відповідач відчужив без згоди дружини, у загальному розмірі 2 053 716,50 грн;

- визнати статутний капітал ПП «Алієв» спільною сумісною власністю сторін та здійснити його поділ між сторонами, визнавши за ОСОБА_2 право власності на частку статутного капіталу.

Уточнений позов був прийнятий судом до розгляду.

Ухвалою суду від 06 січня 2025 року зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ була залишена без розгляду.

27 березня 2025 року від представниці позивачки ОСОБА_1 надійшов уточнений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, стягнення компенсації за частку в спільному майні, у якому представниця позивачки уточнила вимоги та просила:

- встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2000 року по 20 квітня 2021 року;

- визнати нежитлове приміщення (кафе) по АДРЕСА_1 із земельною ділянкою площею 0,12 га, розташованою за цією ж адресою, призначеною для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий №:04:026:0200, спільною сумісною власністю сторін, здійснити поділ нежитлового приміщення, визнавши за ОСОБА_2 право власності на частку цього майна;

- визнати частку в статутному капіталі ПП «Алієв» спільною сумісною власністю сторін та здійснити її поділ між сторонами, визнавши за ОСОБА_2 право власності на частку статутного капіталу;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості відчужених відповідачем транспортних засобів у розмірі 202 307,50 грн.

Уточнений позов був прийнятий судом до розгляду.

15 квітня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_6 надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому останній вважав вказані вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Також 15 квітня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_6 надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про стягнення компенсації частини вартості відчуженого майна, у якому заявлено вимогу про стягнення з позивачки на користь відповідача 170 227,75 грн в якості компенсації частини вартості придбаного сторонами в період шлюбу автомобіля «OPEL ZAFIRA», 2004 року випуску, який ОСОБА_7 відчужила без згоди відповідача, а отриманими коштами розпорядилася на власний розсуд.

У підготовче засідання відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 не з`явилися, однак останній надіслав на адресу суду заяву про проведення підготовчого засідання та розгляд клопотання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним без його участі, на прийнятті зустрічного позову до розгляду наполягає.

В підготовчому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивачки ОСОБА_2 , її представниця ОСОБА_1 проти прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним заперечувала, вказуючи на те, що стороною відповідача порушені строки подачі зустрічного позову, а дії представника відповідача, враховуючи строки проведення підготовчого засідання, свідчать про свідоме затягування розгляду справи.

Заслухавши думку представниці позивачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Судом встановлено, що обидва позови є взаємопов`язаними, зокрема вони виникають з одних правовідносин та задоволення зустрічного позову може виключити частково задоволення первісного позову.

Однак зустрічний позов поданий зі значним порушенням строку для подання відзиву, початок обрахування якого здійснюється з дня вручення відповідачу копії ухвали про відкриття провадження у справі (близько 2 років). Стороною відповідача не подано відповідного клопотання про поновлення цього строку. Водночас, суд не вбачає підстав для поновлення строку для подачі зустрічного позову та прийняття до спільного розгляду з первісним.

Крім цього, матеріали справи вказують на те, що сторона відповідача своїми діями допускає суперечливу поведінку під час вирішення спору.

Зокрема, 06 червня 2023 року відповідач ОСОБА_3 надав суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, який ухвалою суду від 08 червня 2023 року був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднаний в одне провадження.

Натомість ухвалою суду від 06 січня 2025 року зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ за заявою представника відповідача ОСОБА_8 була залишена без розгляду.

Разом з тим, 15 квітня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_6 знову надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7 - про стягнення компенсації частини вартості відчуженого майна, який він просить прийняти до розгляду з первісним.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

За встановленого, суд не вбачає підстав для прийняття зустрічного позову до розгляду з первісним, а тому зустрічна позовна заява підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 193, 194, 200, 258-260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації частини вартості відчуженого майна повернути представнику відповідача ОСОБА_6 .

Роз`яснити представнику відповідача право на подачу вказаного позову в окремому порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв