КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 367/3025/21 Головуючий у суді першої інстанції - Мерзлий Л.В.
Номер провадження № 22-ц/824/6661/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Артамоновою Катериною Анатоліївною , на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2024 року та на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування, у якому просила суд:

- визнати недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права інформацію, яка поширена ОСОБА_3 у публікації під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права інформацію, яка поширена ОСОБА_4 у публікації під вищевказаною назвою та за тим же посиланням;

- зобов`язати власника веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 не пізніше десяти днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на такому сайті повідомлення про спростування із заголовком: «Спростування недостовірної інформації стосовно ОСОБА_1 » та з викладенням вступної та резолютивної частини рішення суду у даній справі;

- стягнути солідарно з відповідачів моральної шкоди у розмірі 162 000 грн та судові витрати у розмірі 56 134 грн.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб-порталі «Веб-сайт/газета «Інформаційний портал» було опубліковано статтю-інтерв`ю головного редактора ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7».

01 лютого 2021 року за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Лазаренко Е.О. ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» було виготовлено Звіт № 34/2021-ЗВ від 01 лютого 2021, за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет. Відповідно до вказаного звіту, було зафіксовано і досліджено зміст веб-сторінки за адресою мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04 лютого 2021 року між нею та ФОП ОСОБА_6 було укладено Договір про надання послуг. Відповідно до умов Договору, ФОП ОСОБА_6 здійснює науково-допоміжну та науково-дослідну роботу з лінгвістичного аналізу наданих замовником текстових матеріалів. На виконання вказаного Договору від 04 лютого 2021 року ФОП ОСОБА_6 надано Звіт про науково-дослідну роботу від 05 березня 2021 року.

04 лютого 2021 року між нею та ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України», в особі директора Ажнюка Б.М., який діє на підставі статуту, укладено Договір про виконання робіт.

Відповідно до умов Договору, ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» зобов`язується здійснити експертне дослідження наданих текстових матеріалів та підготувати висновок експерта.

09 березня 2021 року за запитом представника ОСОБА_1 - адвоката Лазаренко Е.О. від 04 лютого 2021 року № 04/02-1 на проведення лінгвістичної експертизи на підставі договору від 04 лютого 2021 року, укладеного між позивачем та ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» та на підставі експертного дослідження ФОП ОСОБА_6 ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» виготовлено Висновок експерта № 056/56 від 09 березня 2021 року.

Вказує, що відповідно до Висновку експерта № 056/56 від 09 березня 2021 року вищевказана інформація, поширена відповідачами є неправдивою, негативною інформацією, зазначеною у формі фактичних тверджень та такою, що наносить шкоду її честі, гідності та діловій репутації, внаслідок чого вказана інформація підлягає визнанню недостовірною та спростуванню.

Крім того, звертає увагу на те, що відповідно до Звіту Центру компетенції УЦПНА № 34/2021-3В від 01 лютого 2021 року, за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет зафіксовано і досліджено зміст веб-сторінки за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджує поширення вказаної публікації в мережі Інтернет.

Станом на день підготовки позовної заяви, відповідно до даних, які містяться на сайті ІНФОРМАЦІЯ_4, публікацію під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7» було переглянуто більше п`яти тисяч разів.

Щодо поширення інформації, що стосується її особисто, вказує наступне.

Так, позивач є фізичною особою-підприємцем, надає послуги консультування щодо придбання/продажу майна у місті Ірпінь Київської області, тобто здійснює ріелторську діяльність. Крім того, остання є директором ТОВ «НОВАТОРСЕРВІС» (), яке здійснює свою діяльність на території міста Ірпінь та основним видом діяльності якого, відповідно до даних ЄДРПОУ є: 68.31 Агентства нерухомості (основний).

При цьому, у вищезазначеній публікації наявні фотографії, на яких зображена ОСОБА_1 . Використання у публікаціях її імені та прізвища у поєднанні з використанням фотознімків, дає змогу дійти до висновку, що недостовірна інформація, яка поширена відповідачами стосується саме її особи - ОСОБА_1 . Відтак, у публікації, поширеної відповідачами міститься недостовірна інформація, що стосується саме особи ОСОБА_1 .

Щодо поширення недостовірної інформації стосовно неї зазначає, що відповідно до Висновку експерта Державного підприємства «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» №056/56 від 09 березня 2021 року у вищевказаній публікації містяться висловлювання про те, що вона вдається до шахрайських дій у своїй професійній діяльності, вводить в оману клієнтів під час своєї професійної діяльності, не документує угоди з клієнтами під час своєї професійної діяльності та є злочинцем.

Наголошує, твердження, поширені відповідачами, що вона є шахрайкою та злочинцем, спростовуються Довідкою Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України Серії ААА № 1044838, листом Офісу Генерального прокурора № 25/3-237вих-21 від 17 лютого 2021 року, листом за підписом заступника начальника відділу ГУНП в Київській області М.Марущак №53а3/09/24/19-204 від 18 лютого 2021 року, листом лист № 2083/109/1402/02-21 від 18 лютого 2021 року за підписом т.в.о. начальника слідчого відділення відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області В.Толстова, відповідями на адвокатські запити, направлені до Голосіївського районного суду міста Києва, Дарницького районного суду міста Києва, Деснянського районного суду міста Києва, Дніпровського районного суду міста, Ірпінського міського суду Київської області, Києво-Святошинського районного суду Київської області, відповідно до яких ОСОБА_1 на території України до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, матеріали обвинувальних актів у кримінальних провадженнях за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, за якими ОСОБА_1 визнано винною у вчинені кримінальних правопорушень, не ухвалювались.

Вказане свідчить, що твердження відповідачів про те, що вона є шахрайкою та злочинцем, є неправдивими, а відтак, відповідні висловлювання є недостовірною інформацією, що підлягає спростуванню.

Щодо недостовірності інформації, що Позивач під час своєї професійної діяльності вводить в оману клієнтів, вказує про те, що відповідачем-1 було допущено таке висловлювання у публікації.

Звертає увагу суду на те, що факт поширення ОСОБА_1 під час своєї професійної діяльності інформації, що вводить в оману клієнтів (чи потенційних клієнтів) може бути встановлений виключно рішенням органів Антимонопольного комітету України.

Так, адвокатом Лазаренко Е.О. було надіслано на адресу Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України адвокатський запит Вих. № 05-04/2 від 05 квітня 2021 року, в якому просила повідомити, чи ухвалювались Київським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України рішення про порушення ФОП ОСОБА_1 та/або ТОВ «НОВАТОРСЕРВІС», в якому ОСОБА_1 є директором, законодавства про захист від недобросовісної конкуренції. У відповідь на вказаний адвокатський запит було отримано лист Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 30-02/27101 від 07 квітня 2021 року, з якого вбачається, що жодне рішення, яке передбачено ст. 30 ЗУ «Про захист від недобросовісної конкуренції» стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та щодо ТОВ «Новаторсервіс» Київським обласним територіальним відділенням (з 02 червня 2020 року Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України) не приймалося.

Також адвокатом Лазаренко Е.О. було надіслано на адресу Антимонопольного комітету України адвокатський запит Вих. № 05-04/1 від 05 квітня 2021 року, в якому просила повідомити, чи ухвалювались органами Антимонопольного комітету України рішення про порушення ФОП ОСОБА_1 та/або ТОВ «НОВАТОРСЕРВІС», в якому ОСОБА_1 є директором, законодавства про захист від недобросовісної конкуренції. У відповідь на вказаний запит було отримано лист № 300-29/01-5533 від 09 квітня 2021 року, з якого вбачається, що органами Комітету не приймалися рішення, передбачені ст. 30 ЗУ «Про захист від недобросовісної конкуренції», стосовно ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Новаторсервіс».

Відсутність рішень органів Антимонопольного комітету України про порушення ОСОБА_1 , та ТОВ «Новаторсервіс» законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, а саме щодо поширення інформації, що вводить клієнтів в оману, підтверджує, що інформація, поширена відповідачами, що ОСОБА_1 вводить в оману клієнтів під час своєї професійної діяльності є недостовірною, а тому така інформаціє підлягає спростуванню.

Щодо недостовірності інформації про те, що ОСОБА_1 під час своєї професійної діяльності (надання рієлторських послуг) не документує угоди з клієнтами та отримує грошові кошти від ОСОБА_8 та/або ОСОБА_9 , вказує про те, що позивач є фізичною особою-підприємцем та надає послуги консультування щодо придбання/продажу майна (ріелтор) та здійснює свою діяльність на території міста Ірпінь, Київської області не відповідає дійсності, що підтверджується Договорами про надання інформаційних послуг, укладеними між нею та фізичними особами.

Крім того, адвокатом Лазаренко Е.О., яка діє в її інтересах, було надіслано на адресу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвокатські запити, в яких просила повідомити інформацію про те, чи сплачуєте/сплачували вони відсотки ТОВ «НОВАТОРСЕРВІС» та/або ФОП ОСОБА_1 від продажу останніми об`єктів нерухомого майна (квартир) у будинку АДРЕСА_1 . Якщо відповідь на попереднє питання ствердна, надати копії документів, на підставі яких здійснюється/здійснювалася виплата відсотків ТОВ «НОВАТОРСЕРВІС» () та/або ФОП ОСОБА_1 .

У відповідь на вищезазначені запити було отримано відповіді, з яких вбачається, що вищезазначені особи не сплачували та не сплачують ТОВ «НОВАТОРСЕРВІС» та/або ФОП ОСОБА_1 відсотки від продажу останніми нерухомого майна.

Вищезазначене підтверджує, що інформація, поширена відповідачами про те, що позивач не документує угоди з клієнтами під час своєї професійної діяльності та отримує грошові кошти від ОСОБА_8 та/або ОСОБА_9 не відповідає дійсності, тобто є недостовірною, а відтак підлягає спростуванню.

Зазначає, що неправдива негативна інформація стосовно неї поширена відповідачами у зазначеній вище публікації, висловлена у формі твердження та не є оціночним судженням.

Звертає увагу суду, що за час своєї професійної та громадської діяльності, вона набула певну позитивну соціальну оцінку в очах оточуючих, а також суспільна оцінка її ділових і професійних якостей, що наразі принижуються поширенням про неї недостовірної інформації.

Враховуючи викладене, твердження відповідачів стосовно неї, висловлені у статті-інтерв`ю головного редактора «Веб-сайт/газета «Інформаційний портал» ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7» (ІНФОРМАЦІЯ_5) формують негативну громадську думку, її руйнують позитивний імідж, а відтак є такими, що порушують її право на повагу честі, гідності та ділової репутації.

Внаслідок таких неправомірних дій відповідачів, вона зазнала моральних страждань, які виразились у відчутті меншовартості, приниження її заслуг. Прямі звинувачення у вчиненні злочинів спричинили їй суттєвих психологічних страждань, що призвело до неможливості нормально, без страху, жити та взаємодіяти з іншими людьми, які могли сприйняти слова відповідачів за правду, спричинили страх втрати клієнтів, а відтак і роботи - засобів для існування, внаслідок наклепу.

13 квітня 2020 року представник позивача - Лазаренко Е.О. звернулась до ТОВ «Український центр судових експертиз» із заявою про проведення експертного психологічного дослідження з метою встановлення розміру завданої моральної шкоди. Експертом ТОВ «Український центр судових експертиз» ОСОБА_11 було проведено експертне дослідження, за результатом якого надано Висновок експерта № 1-20/04 від 20 квітня 2021 року за результатами проведеного психологічного дослідження, за результатами якого встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, ОСОБА_1 завдано моральної шкоди у розмірі 162 000 грн (27*6000=162 000).

На підставі викладеного, позивач була вимушена звернутися до суду із даним позовом для вирішення спірного питання у судовому порядку та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2024 року в задоволенні позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В подальшому, до суду першої інстанції надійшла заява від представника ОСОБА_3 - Накутної С.О. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 367/3025/21, відповідно до якої просить стягнути з позивачки у справі ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_3 понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 117 500,00 грн.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2024 року заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Накутної С.О. про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення у даній справі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 35 000 гривень.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, представник ОСОБА_1 - Артамонова К.А. подала апеляційну скаргу, у якій просить задовольнити апеляційну скаргу, оскаржувані рішення суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що поширена відповідачами інформація є оціночним судженням, а як наслідок, при вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною не було з`ясовано всебічно характер інформації за порушеним питанням, що є предметом спору та не встановлено чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Наголошує, в матеріалах справи даної справи відсутні докази на підтвердження дійсності поширеної відповідачами інформації про причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень, внаслідок чого існують підстави вважати що вона може бути недостовірною, негативною і такою, що завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача, оскільки призводить до формування у суспільства негативного враження про нього і створює уявлення про те, що він причетний до протиправних дій на території України.

Проте, дане не було враховано при ухваленні оскаржуваного рішення, тому висновок суду першої інстанції, що вся зазначена вище інформація, яку просить спростувати апелянт на підставі наданих ним достатніх, належних та допустимих доказів, має характер оціночних суджень, апелянт вважає помилковим, оскільки частина цієї інформації стосується конкретних подій, конкретної особи (позивача) та подається як установлений факт. При цьому, вона повідомляється чітко, однозначно та з констатацією факту з боку відповідачів.

3 огляду на викладене, Апелянт звертається до суду апеляційної інстанції, у зв?язку із тим, що висновки суду першої інстанції не є обґрунтованими, оскільки вони є помилковими і не відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав.

Ірпінський міський суд Київської області застосував формальний підхід під час оцінки доказів, наявних у матеріалах даної справи, та які були надані апелянтом для доведення юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову у справах про захист честі, гідності і ділової репутації ОСОБА_1 ..

Звертає увагу суду, апелянтом самостійно було визначено спосіб спростування недостовірної інформації та сформулювано його у позовних вимогах і такий спосіб відповідає вимогам статті 277 Цивільного кодексу України.

10 березня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - Накутної С.О., відповідно до якого просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі зазначає, що така апеляційна скарга є необґрунтованою, без зазначення в чому саме полягають порушення, допущені судом першої інстанції.

Вказує, ОСОБА_3 є рідною сестрою ОСОБА_12 , яка згідно договору купівлі-продажу від 29 вересня 2014 року за реєстровим №782 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1009 га, кадастровий номер :01:045:0016, законним землекористувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:045:0119, площею 0,0624 га, згідно договору суборенди земельної ділянки №43 від 17 серпня 2015 року, який укладено з КП «Ірпіньжитлоінвестбуд» та власником об`єкту незавершеного будівництва (житловий комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_2 », про який йдеться мова у Публікації), що розташований на вищезазначених земельних ділянках, згідно договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 29 вересня 2014 року за реєстровим № 783.

Протягом 2014-2019 років, ОСОБА_12 на зазначених вище земельних ділянках здійснювалось будівництво багатоквартирного житлового будинку №2 в ЖК «Янтарний».

Даний будинок ніколи не вводився в експлуатацію, а квартири та нежитлові приміщення не набули статусу нерухомості, адже відносно них не проводилась державна реєстрація.

У липні 2020 року, ОСОБА_12 дізналася, що ОСОБА_8 , використовуючи паспорт свого дідуся - ОСОБА_13 , а також, користуючись дружніми відносинами з її сім`єю та довірчими відносинами з ОСОБА_14 , яка надавала ОСОБА_12 грошові кошти на будівництво багатоквартирного житлового будинку, вніс у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно недостовірну інформацію про те, що всі квартири та нежитлові приміщення в цьому будинку є власністю ОСОБА_13 .

Враховуючи очевидні протиправні дії ОСОБА_13 та сім`ї ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , 13 серпня 2020 року, звернулась зі скаргою до Міністерства юстиції України, в якій просила скасувати неправомірні рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_13 права власності на квартири та нежитлові приміщення.

Наказом Міністра юстиції України № 3201/5 від 16 вересня 2020 року було задоволено скаргу ОСОБА_12 та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_13 на квартири та нежитлові приміщення, в будинку корпус АДРЕСА_3 .

28 вересня 2020 року ОСОБА_12 звернулась до правоохоронних органів щодо шахрайського заволодіння сім`єю ОСОБА_9 квартирами та нежитловими приміщеннями в багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_4 , шляхом підробки документів, за участю державного реєстратора. За даним фактом порушено кримінальне провадження №0000392 від 28 серпня 2020 року. На даний час досудове розслідування проводиться Головним слідчим управлінням ОВС НП України.

13 листопада 2020 року ОСОБА_12 стало відомо про те, що нею були вжиті заходи щодо скасування рішень державних реєстраторів не щодо всього нерухомого майна, право власності на яке, протиправно оформив ОСОБА_13 . Витяг стосовно майна ОСОБА_13 , який ОСОБА_12 отримала 13 липня 2020 року, не містив інформації щодо ряду квартир, які вже були ним відчужені.

У листопаді 2020 року, щодо вищезазначених квартир ОСОБА_12 до Ірпінського міського суду було подано позовні заяви, предметом яких є визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування державної реєстрації права власності (справи №367/7522/20, №367/7597/20, № 367/7591/20, № 367/7674/20, № 367/7368/20, № 367/7600/20, № 367/7562/20, № 367/7672/20, № 367/7989/20, № 367/7592/20, № 367/7598/20, № 367/7673/20, 367/7461/20, 367/7989/20). В цей же час, стало відомо, що серед ряду відчужених квартир є і квартира, яка відповідно до даних, які містяться в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, належить ОСОБА_1 (справа №367/7522/20).

На сьогоднішній день, на всі квартири в спірному будинку, право власності на які, згідно Наказу Міністра юстиції України № 3201/5 від 16 вересня 2020 року не було скасоване, оскільки на момент подачі скарги вони вже були відчужені, накладено арешт в рамках кримінального та цивільного проваджень.

Після опублікування Наказу Міністра юстиції України, всі агентства нерухомості Ірпінського регіону було попереджено про проблемність вищезазначеного будинку. Керівники агентств швидко зреагували на повідомлення, передали інформацію своїм співробітникам та зняли проблемний об`єкт з продажу. ОСОБА_1 , будучи директором агентства нерухомості «НОВАТОР» (ТОВ «НОВАТОРСЕРВІС», ), ніяк не зреагувала та не заборонила співробітникам свого агентства рекламувати проблемний об`єкт. Було вирішено повідомити ОСОБА_1 особисто по телефону та через месенджер «VIBER», але особисте повідомлення результату не дало.

Як виявилося пізніше, з літа 2020 року, ТОВ «НОВАТОРСЕРВІС» (далі - АН «НОВАТОР») орендувало у сім`ї ОСОБА_9 приміщення №97 на пільгових умовах (в рахунок винагороди за продані квартири). Зазначене приміщення розташоване у проблемному будинку по АДРЕСА_4 , який не введений в експлуатацію, а право власності на нього скасовано Міністерством юстиції України, у зв`язку з внесенням недостовірних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що вищезазначене нежитлове приміщення є власністю ОСОБА_13 ..

При апеляційному розгляді справи представник позивача - апелянта у справі ОСОБА_1 , адвокат Артамонова К.А. підтримала, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представники відповідача у справі ОСОБА_3 , адвокати Корж М.А., та Накутна С.О. заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що доводи на які посилається апелянт в апеляційній скарзі не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважають, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

Відповідач у справі ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 211, 227, 230, 231 т.6) до суду апеляційної інстанції не з`явився і заяв про відкладення розгляду справи із підстав, які б вважалися поважними не подав.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу за відсутності відповідача у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що підставою для звернення позивача з даним позовом до відповідачів є опублікована ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб-порталі «Веб-сайт/газета «Інформаційний портал» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 стаття-інтерв`ю головного редактора «Веб-сайт/газета «Інформаційний портал» ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7».

Так суд зазначив, що сторонами по справі не заперечується той факт, що дане інтерв`ю ОСОБА_3 було відзняте ОСОБА_4 , а відео розміщене в тексті Публікації (відразу після назви та анотації).

Зазначене також підтверджується звітом за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет № 34/2021-3В від 01 лютого 2021 року, виготовленого Центром компетенції УЦПНА.

Відповідно до інформації, що міститься у звіті, встановлено, що в структурі досліджуваної веб-сторінки знаходиться відео-програвач, який дозволяє переглядати відеоряд із звуковим супроводом.

Згідно довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформація про його встановлення від 03 лютого 2021 року №33/2021-Д, засновником, головним редактором «Інформаційного порталу» є ОСОБА_4 .

Зі змісту заяв по суті справи вбачається, що спір між сторонами стосується, серед іншого, віднесення вжитих у відео публікації формулювань до стверджувальних або оціночних.

Аналізуючи оскаржувану публікацію та наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що поширена ОСОБА_4 інформація у відео інтерв`ю, яке розміщене у Публікації, є формою вираженням суб`єктивної думки, власних поглядів Відповідачів щодо діяльності АН «НОВАТОР», про що неодноразово було наголошено у публікації, а отже є оціночним судженням у розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію», а не твердженням, на що помилково вказує Позивач.

Така інформація є результатом вираження суб`єктивної оцінки Відповідачем ОСОБА_3 , фактично коментарем інформації, яка була поширена в мережі Інтернет, є у загальному доступі тобто, є не твердженням, висловленим про факт, а є оцінкою отриманої інформації та власними висновками від цієї інформації. Такі висновки не можуть бути ані спростовані, ані підтверджені, а тому не можуть бути предметом спору.

При цьому поширення таких висновків відповідачем повинно оцінюватись з точки зору суспільно відповідальної поведінки будь якої особи перед суспільством, а аналіз таких висновків повинен здійснюватися суспільством на основі усієї інформації, отриманої з різних джерел, при цьому, зважаючи на правовий статус Відповідачів, його публічність.

Зважаючи на це, суд першої інстанції виснував, що інформація, яку бажає спростувати Позивач, не містить фактичних даних, а є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню стосовно їх правдивості.

Посилання позивача на висновок експерта ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз» НАН України доктора філологічних наук Ажнюка Б.М., на те, що вказаним висновком було визначено, що висловлена відповідачем ОСОБА_3 інформація не є оціночним судженням, а відповідає критеріям фактичного твердження, суд першої інстанції визнав таким, що не може бути підставою для задоволення позову, обґрунтовуючи це тим, що відповідно до вимог ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України.

З урахування викладеного суд першої інстанції не знайшов підстав кваліфікувати вислови Відповідачів, як такі, що принижують честь та гідність та порушують право на недоторканість ділової репутації позивача. Посилаючись на те, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи, надавши їм іншу оцінку. Суд послався на те, що наданим правом позивач не скористалась.

Враховуючи те, що позивачем не доведено, що поширена інформація є недостовірною, а оціночні судження не підлягають спростуванню, а відтак суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову подано ОСОБА_1 .

Оскільки, позовна вимога позивача про стягнення моральної шкоди є похідною від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування, які не підлягає задоволенню, то суд першої інстанції відмовив у задоволенні і вказаної вимоги позивача.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК Українивизначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначив, що порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Предметом спору у цій справі є визнання недостовірною та такою, що порушує право позивачки на недоторканність честі, гідності, ділової репутації, інформацію, поширену відповідачем є опублікована ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб-порталі «Веб-сайт/газета «Інформаційний портал» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 стаття-інтерв`ю головного редактора «Веб-сайт/газета «Інформаційний портал» ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6».

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами по справі не заперечується той факт, що дане інтерв`ю ОСОБА_3 було відзняте ОСОБА_4 , а відео розміщене в тексті Публікації (відразу після назви та анотації). Зазначене також підтверджується звітом за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет № 34/2021-3В від 01 лютого 2021 року, виготовленого Центром компетенції УЦПНА.

Відповідно до інформації, що міститься у звіті, встановлено, що в структурі досліджуваної веб-сторінки знаходиться відео-програвач, який дозволяє переглядати відеоряд із звуковим супроводом.

Згідно довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформація про його встановлення від 03.02.2021 №33/2021-Д, засновником, головним редактором «Інформаційеорго порталу» є ОСОБА_4 .

Зі змісту заяв по суті справи вбачається, що спір між сторонами стосується, серед іншого, віднесення вжитих у Відео публікації формулювань до стверджувальних або оціночних.

Позивачка зазначала, що розповсюджена відповідачами інформація містить саме фактичні твердження щодо неї та має негативний характер, натомість відповідачка ОСОБА_17 та її представники на спростування зазначають, що опублікована інформація має характер лише оціночних суджень, а не негативних тверджень.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у вищевказаних публікаціях саме оціночних суджень ОСОБА_17 , а не негативних тверджень, з чим погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

У частині третій статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з частинами другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Розглядаючи справи, предметом позову в яких є спростування недостовірної інформації, суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 у справі № 904/4494/18).

Це означає, що достовірна інформація, тобто така, що відповідає дійсності та викладена правдиво, не може бути спростована, навіть у випадку, коли вона порушує особисті майнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Подібні за змістом правові висновки викладені також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 грудня 2021 року в справі № 905/902/20 (провадження № 12-52гс21).

У частині першій статті 30 Закону України "Про інформацію" встановлено заборону на притягнення до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно з частиною другою указаної статті оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) під час тлумачення положень статті 10 Конвенції.

Як зазначено у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 08 липня 1986 року у справі "Lingens v. Austria", заява № 9815/82, пункт 46, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.

Під час вирішення спору, предметом якого є захист ділової репутації шляхом спростуванням відомостей, що були поширені, у тому числі за допомогою мережі "Інтернет", із метою задоволення суспільного інтересу, ключовим є чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями в інформації, що викладалася у спірній публікації, тоді як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню (постанова Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі № 918/132/20).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, оспорювана позивачем інформація, викладена у формі фактичних даних, так і в формі оціночних суджень (особистих думок автора), що не підлягають спростуванню та правдивість яких не підлягає доведенню.

Звіт Центру компетенції УЦПНА № 34/2021-3В від 01 лютого 2021 року, за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет зафіксовано і досліджено зміст веб-сторінки за адресою у мережі Інтернет, судом першої інстанції відхилено, оскільки даний висновок, на який позивач посилався як на підставу підтвердження факту поширення в мережі Інтернет оскаржуваної інформації, не має правового значення, оскільки викладені в ньому дані за результатами проведеної за власною ініціативою позивача експертизи не свідчать про недостовірність оспорюваної інформації та порушення немайнових прав позивача.

Доказів на підтвердження того, що поширена відповідачами інформація, яку оспорює позивач, завдає шкоди діловій репутації позивача та призвела до негативних наслідків, які його дискредитують, позивач не надав, отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, щодо неналежної оцінки доказу - висновку експерта Державного підприємства «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» №056/56 від 09 березня 2021 року та що у публікації містяться висловлювання про те, що вона вдається до шахрайських дій у своїй професійній діяльності, вводить в оману клієнтів під час своєї професійної діяльності, не документує угоди з клієнтами під час своєї професійної діяльності та є злочинцем, поширена інформація завдає шкоди діловій репутації позивача та призвела до негативних наслідків, які її дискредитують, апеляційним судом відхиляються як неконкретизовані.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачі звинуватили її у скоєнні конкретних правопорушень, не мають під собою жодних підстав, оскільки вона висловлювала свою думку стосовно певних подій, що стосуються позивача та діяльності компанії АН «Новатор», та питань, які становлять суспільний інтерес, використовуючи провокативну риторику та інші характерні для оціночних суджень мовно-стилістичні засоби, і до цих висловлювань не можуть застосовуватись критерії звинувачень у вчинені правопорушень.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності аналізу висловлювань відповідача у спірному дописі, які зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє та вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що оскаржувана інформація носить характер критики.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги сторони позивача про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в його рішенні.

Право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо пов`язане із встановленням порушених прав позивача поширенням оспорюваної інформації. Проте оскільки позивачем не доведено, що поширена інформація є негативною та призвела до порушення його особистих немайнових прав, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відмову у позові і щодо відшкодування моральної шкоди.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення суду про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення в частині розподілу судових витрат, дотримався норм матеріального та процесуального права та, зважаючи на ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, обґрунтовано частково задовольнив заяву представника відповідача про розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, а додаткове рішення про компенсацію витрат на правову допомогу має похідний характер, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення та додаткового рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої представником Артамоновою К.А. , без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Артамоновою Катериною Анатоліївною , залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2024 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 червня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв