Справа № 953/2125/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2025 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Муратової С.О.,
за участю секретаря Драгана О.А.,
представника позивача адвоката Кутепова І.О.,
представника відповідача Мостової К.О.,
До Київського районного суду м. Харкова 19.03.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Кутеповим І.О. до Головного Управління Національної Поліції в Харківській області, Державної Казначейської служби, в якій позивач просить стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 529482,25 гривень, завдану в наслідок неповернення належного йому арештованого майна транспортного засобу "Mercedes-Benz", модель "Sprinter", реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , а також судовий збір у розмірі 5294,82 гривні.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2024, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (т. 1 а.с. 57).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.04.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, із призначенням в підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 59).
20.05.2024 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшов відзив представника ГУ НП в Харківській області Мостової К.О. на позовну заяву, в якому просила в задоволені позову ОСОБА_1 до ГУНП в Харківській області відмовлено у повному обсязі (т. 1 а.с. 100-107).
Представник зазначає, що автомобіль «Mercedes-BENZ Sprinter», р.н. НОМЕР_2 , зі слідами деформації від ДТП був евакуйований на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107, та зберігався там на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.11.2021. З початком воєнного вторгнення країни агресора територія міста Харкова перебувала в зоні активних бойових дій. З самого початку вторгнення (з 24.02.2022) територія спец. майданчика неодноразово піддавалась артилерійським обстрілам та ракетним ударам. І навіть після влучення (25.02.2022) ворожої ракети на територію спеціального майданчику, від влучення якої було частково зруйнований будинок охорони, охорона спец. майданчику не припинялась. Поліцейськими Центру забезпечення вчинялись всі можливі дії з охорони транспортних засобів (зачинення воріт, обхід території кожну годину). Охорона території спеціального майданчику поліцейськими здійснювалась до 13.03.2022, тобто до того моменту коли територію спеціального майданчика почали використовувати військові для розміщення людей та військової техніки, отже охорона була припинена виключно задля збереження життя поліцейських, що в розумінні Конституції України є найвищою соціальною цінністю. Одразу ж, після отримання доступу до майданчику тимчасового тримання транспортних засобів, наказом ГУНП в Харківській області від 02.05.2022 № 584 була створена комісія для проведення звірки транспортних засобів, яка проводилась в декілька етапів. При черговому етапі, який був проведений 20.05.2022 було виявлено відсутність транспортного засобу «Mercedes-BENZ Sprinter», р.н. НОМЕР_2 , про що негайно було повідомлено рапортом, та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні. Отже, факт зникнення автомобіля мав місце в період з 13.03.2022 по 06.05.2022, тобто в той момент коли охорона спец. майданчику поліцейськими ЦЗ не здійснювалась не у зв`язку з бездіяльністю (з власної ініціативи чи необережності), а з підстав, які не залежали від волі працівників Центру забезпечення (бо в цей час у зв`язку із введенням воєнного стану задля збереження територіальної цілісності на зазначеному майданчику були розміщені як військові так і військова техніка), що в свою чергу є форс- мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Отже, ГУНП в Харківській області, як орган державної влади не вчиняв жодних дій та не приймав жодних рішень, спрямованих на завдання шкоди ОСОБА_1 , а тому не є особою, яка завдала шкоду, дії ГУНП в Харківській області не є неправомірними, відсутній причинно-наслідковий зв`язок, а, відповідно і склад правопорушення.
28.05.2024 до канцелярії суду надійшов відзив заступника начальника відділу Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області Пузікова В. від 22.05.2024 №04-14/3079, в якій просив прийняти відзив Казначейства та врахувати при розгляді справи; відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог (т. 1 а.с. 160-162).
На обґрунтування відзиву зазначає, зокрема, що Казначейство не погоджується з позовними вимогами позивача виходячи з наступного. Позивач помилково визначив, що Казначейство є належним відповідачем у цій справі та несе відповідальність за шкоду завдану незаконними діями органів, що здійснюють ОРД, органів досудового розслідування, які на думку позивача завдали йому шкоду. Тому, пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови задоволенні позову. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України (ч.1 ст. 23 Бюджетного кодексу України). Зокрема, у Законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік передбачено спеціальну бюджетну програму КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» (далі КИКВК 3504030). Тобто, бюджетні кошти можуть використовуватися тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями (п.8. ч. 1 ст. 7 БК України). Нецільове використання бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (ч.1 ст. 119 БК України). За порушення бюджетного законодавства, згідно ст.121 БК України, передбачена відповідальність. Слід зазначити, що Закон України Про Державний бюджет України на 2024 рік приймався в умовах воєнного стану, тому видатки державного бюджету першочергово були спрямовані на національну безпеку, оборону та на здійснення заходів пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173,1174 ЦК України). У вказаній справі відсутні підстави для стягнення судових витрат з Казначейства або Держави. Тому, в разі задоволення позову такі витрати мають бути покладені на сторону, внаслідок неправомірних дій якої виник спір.
08.08.2024 до канцелярії суду надійшли письмові пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кутепова І.О., в яких зазначив, зокрема, що наведений позивачем склад учасників справи є належним. Так, Державна казначейська служба України є належним відповідачем у справі N? 953/2125/24 за вказаним позовом. Відповідно до висновків Верховного Суду, вважає, що Державна казначейська служба України є належним відповідачем у справі №953/2125/24 за вказаною позовною заявою. Доводи відповідача у справі - ГУНП в Харківській області про зловживання позивачем своїми правами унаслідок заявлення цивільного позову є неспроможними. Позивач жодним чином не обмежений у праві подавати цивільний позов з метою захисту власних прав та інтересів. Безпідставне збагачення за рахунок Держави, про яке заявляє ГУНП в Харківській області не має жодного відношення до наявного спору. Вимоги, заявлені позивачем щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок неповернення арештованого майна, є у повній мірі законними. Звернення ОСОБА_1 до суду є виключно способом захисту порушеного права. У даному випадку наявний прямий причинний зв`язок між поведінкою уповноважених працівників ГУНП в Харківській області та спричиненою позивачу матеріальною шкодою. Доводи відповідача - ГУНП в Харківській області про форс-мажорні обставини не вказують на зв`язок між воєнними діями та зникненням автомобіля зі спеціального майданчику. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Вважає, що у даному випадку відповідачем - ГУНП в Харківській області жодним чином не доведено те, яким чином воєнні дії на території України, зокрема, міста Харкова спричинили втрату автомобіля марки "Mercedes-Benz", модель "Sprinter", реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , належного позивачу. Відповідно, посилання відповідача на форс-мажорні обставини не мають братися до уваги судом. Просив прийняти письмові пояснення до розгляду, та врахувати викладені у даних поясненнях обставини під час ухвалення рішення у цивільній справі №953/2125/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного Управління Національної Поліції в Харківській області, Державної Казначейської служби, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок неповернення арештованого майна (т. 1 а.с. 198-201).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.08.2024 закрито підготовче провадження по цивільній справі за вказаною позовною заявою та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 210).
В судовому засіданні представник позивача адвокат Кутепов І.О. підтримав позовну заяву, просив її задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача Мостова К.О. заперечувала проти задоволення позовної заяви, підтримала відзив на позовну заяву.
В судове засідання представник Державної Казначейської служби не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 14).
08.03.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Кутепов І.О. засобами поштового зв`язку звернувся до СУ ГУ НП в Харківській області із заявою про повернення арештованого майна, в якій просив повернути майно ОСОБА_1 , а саме: автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 416 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , арешт якого скасовано ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова по справі №953/5344/22 від 30.09.2022, провадження №1-кс/953/3556/22 (т. 1 а.с. 17-18, 19-20).
Згідно повідомлення начальника ЦЗ ГУНП в Харківській області від 01.05.2024, адресованого начальнику ВПЗ ГУНП в Харківській області, автомобіль «Mercedes-Benz», модель «Sprinter», днз. НОМЕР_2 був розміщений на спеціальний майданчик тимчасового тримання за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107, старшим слідчим відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області майором поліції Вікторією Ромасько 29.10.2021. При прийомі транспортного засобу на спеціальний майданчик було складено протокол огляду та затримання транспорту, а також акт прийняття - передачі тимчасово затриманого транспортного засобу для зберігання. Вищевказаний автомобіль було розміщено на майданчик тимчасового тримання у зв`язку із здійсненням ДТП за його участі. На вказаному транспортному засобі, на момент прийняття на спеціальний майданчик, були наявні зовнішні пошкодження, такі як: розбите лобове скло біля правої стійки, деформоване праве дзеркало заднього виду. ???Відсутність автомобіля «Mercedes-Benz», модель «Sprinter», днз. ВСО191КО була виявлена 20.05.2022 начальником відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Гораніним С.В., під час здійснення звірки тимчасово затриманих транспортних засобів. За даним фактом було складено рапорт та направлено до ХРУП №1 ГУНП в Харківській області. ???Охорона спеціального майданчика за вказаною адресою на той момент здійснювалася поліцейськими ВЗРСМ ЦЗ ГУНП в Харківській області та поліцейськими ВОАБ ЦЗ ГУНП в Харківській області. Після влучання ворожої ракети на територію спеціального майданчику за адресою м. Харків, вул. Пушкінська, 107, через відсутність електропостачання, часткового руйнування будинку охорони, добовий наряд охорони було переміщено для несення служби на території спеціального майданчику за адресою м. Харків, вул. Пушкінська, 106, але при цьому кожну годину здійснювався обхід території спеціального майданчику за адресою АДРЕСА_3 . У період з 24.02.2022 неодноразово здійснювались обстріли військовими формуваннями країни-агресора території спеціального майданчику тимчасового тримання за адресою м. Харків, вул. Пушкінська, 107. ???Інформація щодо обставин зникнення вказаного автомобіля та його теперішнє місцезнаходження невідомо. За даним фактом проводилось службове розслідування, за результатами якого підтвердити чи спростувати дисциплінарні проступки з боку поліцейських ЦЗ ГУНП в Харківській області на той час не надалося можливим. Копія висновку службового розслідування була надіслана до ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області для вирішення питання щодо приєднання до матеріалів кримінального провадження та вжиття заходів щодо виставлення автомобілів в бази розшуку Т3 (т. 1 а.с. 129-130).
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55 Конституції України).
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другою цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Тож ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, пов`язував завдання йому майнової шкоди внаслідок тривалого порушення посадовими особам органів досудового розслідування його права на повернення належного йому майна, вилученого під час огляду, та його втратою.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема й органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких передбачений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За невстановлення підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами підлягають застосуванню правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
За приписами частини першої 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України)
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Враховуючи те, що у цій справі немає підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини шостої статті 1176 ЦК України.
За приписами частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Згідно із частиною першою статті 1173ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Тобто за цими правовими нормами для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльність цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
За загальними правилами розподілу обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 81 ЦПК України) .
Отже, при зверненні з позовом про стягнення збитків, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні збитків, оскільки чинним законодавством закріплена презумпція вини особи, яка порушила зобов`язання. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання (ст. 614 Цивільного кодексу України).
За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у п. 32 постанови від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17, застосовуючи положення ст.ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним.
За змістом статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно із ч. 2, ч. 4 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.
Відповідно до ч. 4 ст. 168 КПК України після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У пункті 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», передбачено, що, зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках Державтоінспекції МВС для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Порядку).
В той же час, в Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним Наказом Генеральної прокуратури України, МВС України, ДПА України, СБУ, Верховного Суду України та Державної судової адміністрації від 27.08.2010 № 51/401/649/471/23/125, а саме в пункті 19 закріплені положення щодо зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу.
При вилученні, а також при передачі на зберігання транспортного засобу за обов`язковою участю співробітника Державної автомобільної інспекції або спеціаліста, а при можливості і за участю його власника складається документ про технічний стан транспортного засобу.
Отже, обов`язок органу, який вилучив майно, належно його зберігати та повернути особі, у якої воно було вилучено, прямо передбачений чинним законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що саме на відповідача - Головне управління Національної поліції в Харківській області законодавством покладено обов`язок щодо забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна та передання його власнику в разі прийняття уповноваженим органом рішення про повернення майна власнику.
Натомість, відповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Харківській області після одержання тимчасово вилученого речового доказу автомобіля, що належить позивачу по справі та розміщення його на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107, не було забезпечено його належної схоронності та зберігання та в подальшому зазначений автомобіль позивача було викрадено, з огляду на що, його дії перебувають в безпосередньому причинному зв`язку із шкодою заподіяною позивачу неналежним зберіганням належного йому транспортного засобу.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до акту №18//09//2023Р про оцінку транспортного засобу «Mersedes-Benz Sprinter 416 CDI», р.н.з. НОМЕР_2 від 18.09.2023, середня ринкова вартість автобуса «Mersedes-Benz Sprinter 416 CDI», р.н.з. НОМЕР_2 на дату оцінки 18.09.2023, становить 529482,25 грн. (т. 1 а.с. 47-56).
ОСОБА_1 належним чином проведені розрахунки розміру майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню, розмір заподіяної матеріальної шкоди, відповідачем в результаті розгляду даної справи належними і допустимими доказами не було спростовано, іншого розрахунку відповідачем суду не надано.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету на його користь матеріальної шкоду у розмірі 529482,25 гривень, завданої в наслідок неповернення належного йому арештованого майна транспортного засобу "Mercedes-Benz", модель "Sprinter", реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , підлягають задоволенню.
Крім того, щодо посилання представника відповідача на наявність форс-мажорних обставин, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 950 ЦК України, професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.
У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
Непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.
Так, 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та в подальшому неодноразово продовжено режим воєнного стану.
Таким чином, станом на теперішній час продовжено строк дії воєнного стану в Україні.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
З листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 вбачається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст.14,14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно доУказу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".
Існування обставин форс-мажору щодо порушення/невиконання зобов`язань може доводитися будь-якими доказами (постанова Верховного Суду у справі № 912 3323/20 від 21.11.2021).
Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідне яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)".
Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні», ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 14-1 зазначеного Закону, ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
Статтею 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 № 44(5), передбачено, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП або регіональгою ТПП згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.
Відповідно до ст. 6.2 Регламенту, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за особистим зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та / чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідно до рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").
Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
Доводи відповідача про відсутність шкоди саме з боку поліцейських ГУНП в Харківській області у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України судом не приймаються, оскільки представником відповідача під час судового розгляду не доведено причинно-наслідкового зв`язку втрати транспортного засобу з спеціального майданчику ЦЗ ГУНП в Харківській області та введенням воєнного стану на території України.
Тобто, представником відповідачем не доведено неможливості виконання зобов`язань з збереження транспортного засобу, оскільки сторона, яка посилається на форс-мажорні обставини як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5294,82 грн, який підлягає стягненню на його користь з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Кутеповим Ігорем Олександровичем до Головного Управління Національної Поліції в Харківській області, Державної Казначейської служби про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок неповернення арештованого майна задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: 80463, Львівстка область, село Старий Яричів).

Представник позивача: адвокат Кутепов Ігор Олександрович (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Головне Управління Національної поліції в Харківській області (ЄРДПОУ: 40108599, 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, буд. 13).

Відповідач: Державна Казначейська служба (ЄРДПОУ: 37567646, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6).

Суддя С.О. Муратова