ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1676/25
провадження № 2/753/4406/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Мицик Ю.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним доовором № 493243-КС-003 від 18 червня 2024 року, що становить - 69 416,81 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту - 31 720,76 грн; сума прострочених платежів по процентах - 37 696,05грн; сума прострочених платежів за комісією - 0,00 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 18 червня 2024 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 493243-КС-003 про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 33 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом за стандартною процентною ставкою - 1,50000000 в день (фіксована) та зниженою процентною ставкою у розмірі 1,15890982% в день (фіксована). Пунктом 2.5 Договору передбачено комісію за надання кредиту в сумі 4 950,00 грн. Грошові кошти були перераховані на платіжну карту банка позичальника № НОМЕР_1 . Вказаний кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Для цього ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 493243-КС-003 про надання кредиту від 18 червня 2024 року, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС одноразового ідентифікатора UA-1354, направленого на мобільний номер позичальника електронного повідомлення СМС-повідомлення. Відповідач умови кредитного договору не виконала, не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки відповідно до умов кредитного договору, у зв`язку з чим у неї станом на 06 січня 2025 року утворилася вказана заборгованість.

Ухвалою від 17 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та витребувано докази (а.с. 56-58).

03 березня 2025 року засобом поштового зв`язку від ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка повідомляє, що дійсно 18 червня 2024 року між нею та позивачем було укладено договір № 493243-КС-003. Однак, вказаний договір не містить ознак кредитного договору. Зазначила, що оскільки надання коштів з умовою сплати процентів це фінансова послуга, яка потребує наявності відповідної ліцензії, то кошти в позику під процент або в кредит можуть надати лише фінансові установи резиденти або нерезиденти, на яких вимога щодо отримання ліцензії для надання таких послуг на території України не поширюється. Позивачем не доведено нарахування заборгованості за відсотками у розмірі 37 696,05 грн, яку він просить стягнути. Вказана у розрахунку сума заборгованості не ґрунтується на умовах договору, а тому не підлягає задоволенню. Зауважила, що сума неустойки (штрафу, пені) нарахована за порушення зобов`язання споживачем на підставі договору та не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Вказала, що позовна заява не відповідає вимогам пп. 6, 10 ЦПК України. Також зазначила, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачу досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості. Факт не направлення досудової вимоги не дає банку право для звернення до суду за достроковим стягненням всієї суми заборгованості за кредитом. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

05 березня 2025 року від представника позивача Виноградова Ю.Е. до суду надійшла відповідь на відзив. З приводу заперечень на позовну заяву представник повідомив, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» наявна ліцензія на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, яка видана в електронній формі. Щодо досудової вимоги зазначив, оскільки позовна заява до відповідача подана після закінчення строку дії кредитного договору, а тому направлення такої вимоги боржнику не є необхідним. Зазначив, що кредитний договір був підписаний боржником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, що є належним та допустими доказами на підтвердження укладення між сторонами спірного правочину, а оскільки стороною відповідача не надано доказів щодо визнання недійсним договору № 493243-КС-003 від 18 червня 2024 року, останній повинен виконуватись сторонами. Просив звернути увагу суду, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» не заявлено вимогу про стягнення на свою користь з відповідача пені чи штрафу, оскільки вони не нараховувались позивачем. З приводу нарахування процентів зазначив, що процентна ставка фіксована, та зазначена в самому кредитному договорі. Процентра ставка нараховувалась за кожен день кристування кредитом, протягом строку кредитування визначеного у кредитному договорі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що 18 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 493243-КС-003 про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 33 000,00 грн строком до 08 жовтня 2024 року зі сплатою відсотків за користування кредитом за стандартною процентною ставкою - 1,50000000 в день (фіксована) та зниженою процентною ставкою у розмірі 1,15890982% в день (фіксована). Пунктом 2.5 Договору передбачено комісію за надання кредиту в сумі 4 950,00 грн.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті https://bizpozyka.com та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором UA-1354 направленого позичальнику на мобільний номер НОМЕР_2 шляхом електронного повідомлення СМС-повідомлення.

Відповідно до п. 2 Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Встановлено графік платежів.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» виконало взяті на себе зобов`язання за Договором, надавши відповідачці кредитні кошти у розмірі 33 000,00 грн, шляхом їх переказу на карту позичальника № НОМЕР_3 .

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно положень ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і породжені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1,2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно вимог ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

В ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно вимог ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції, визначені Закон України «Про електронну комерцію».

З огляду на викладене вище, встановлено, що відповідачка підписала електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому суд приходить до висновку, що факт укладення договору № 493243-КС-003 про надання кредиту від 18 червня 2024 року підтверджується матеріалами справи та узгоджується із ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Із запропонованими умовами відповідачка ознайомилася та погодилася з ними.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Згідно розрахунку за відповідачкою станом на 06 січня 2025 року утворилася заборгованість в розмірі 69 416,81 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 31 720,76 грн та суми прострочених платежів по процентах у розмірі 37 696,00 грн.

Як вбачається з розрахунку, заборгованість відповідачки після закінчення строку дії договору (08 жовтня 2024 року) не змінювалась, що свідчить про те, що проценти за договором після закінчення строку його дії, визначеного п. 2.13 Кредитного договору - не нараховувались. Свого контррозрахунку для спростування розміру нарахованої заборгованості відповідачка до відзиву не надала.

З приводу доводів відзиву, щодо не направлення відповідачці досудової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, суд зазначає наступне.

Пунктом 4.3.10 Кредитного договору передбачений порядок дострокового повернення кредиту шляхом направлення письмової вимоги засобом поштового зв`язку на адресу Позичальника із зазначенням дій необхідних для усунення порушення та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулось до суду із позовом 24 січня 2025 року, тобто після закінчення строку дії Кредитного договору, а тому поняття «дострокове повернення» в даному випадку не застосовується.

Доводи відповідачки про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» не є фінансовою установою, а тому не може надавати споживчий кредит спростовуються долученою до матеріалів позовної заяви копією Свідоцтва національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сфері ринків фінансових послуг про реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» () як фінансової установи відповідно до Розпорядження Комісії від 06 квітня 2017 року № 961.

Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року встановлено, що позовна заява подана з додержанням вимог ст. ст. 175-177 ЦПК України та відкрито провадження у справі.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Таким чином, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог та за відсутності надання доказів протилежного відповідачкою, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та стягнення з відповідачки на користь позивача суми заборгованості за договором про надання кредиту № 493243-КС-003 від 18 червня 2024 року в розмірі 69 416,81 грн.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір в сумі 2 422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 9, 11, 12, 13, 76 - 81, 141, 229, 235, 247, 259, 263 - 265, 272, 273, 274 - 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором про надання кредиту № 493243-КС-003 від 18 червня 2024 року в розмірі 69 416,81 грн та витрати зі сплати судового збору 2 422,40 грн.

Відомості про сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», , місцезнаходження 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, електронна адреса .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13 червня 2025 року.

СУДДЯ Ю.С. МИЦИК