ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7784/25
провадження № 2/753/6886/25
У Х В А Л А

"16" червня 2025 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Котвицький В.Л., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Котвицького В.Л. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІНОТЕЛ" про стягнення заробітної плати та всіх сум, належних працівникові при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІНОТЕЛ" про стягнення заробітної плати та всіх сум, належних працівникові при звільненні.

До суду 13.06.2025 відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді Дарницького районного суду м. Києва Котвицького В.Л. від розгляду вказаної справи. Свою заяву ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що 23.04.2025 суд ухвалив, що відповідач має право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст.ст. 178, 191, 278 ЦПК України. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Відповідно до ст. 278 ЦПК України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) в порядку, визначеному чинними процесуальними кодексами, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 18 із змінами, внесеними згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення поетапного впровадження Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" № 1416-IX).

Відповідно до вищенаведеного, 24.04.2025 ухвалу надіслано судом сторонами в Електронні кабінети ЄСІТС.

Відповідно до п.2 част. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення процесуальних документів (судового рішення) є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до Електронного кабінету особи. Таким чином, кінцевий термін для подання відзиву та похідних від нього документів, у тому числі додаткових пояснень та додаткових пояснень (розрахунок) з додатками на позовну заяву збігає 09.05.2025.

Відзив з додатками відповідачем надано до суду 16.05.2025 пропущено термін без поважних причин.

Додаткові пояснення та додаткові пояснення (розрахунок) з додатками відповідачем надано до суду 09.06.2025 пропущено термін без поважних причин.

При цьому відповідач не просить суд поновити пропущений термін у своїй заяві від 09.06.2025 про приєднання до справи додаткових пояснень та додаткових пояснень (розрахунок) і додатків до них.

Відповідно до част. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву і відповідно похідних до нього додатків у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивачка надала до суду свої заперечення щодо приєднання до матеріалів справи відзиву відповідача та Додаткові пояснення та додаткові пояснення (розрахунок) з додатками через пропущення процесуального строку, визначеного для подання відповідних документів, оскільки віддсутні поважні причини для поновлення пропущеного процесуального строку та і відповідач не заявляв про поновлення цих строків.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з процесуальними документами до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Про це нагадав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді справи №360/4485/19 (постанова від 23.12.2020).

Однак, під час судового засідання 11.06.2025 суддя Котвицький В.Л. вирішив приєднати відзив відповідача та Додаткові пояснення та додаткові пояснення (розрахунок) з додатками у порушення вимог п.2 част. 6 ст. 272 ЦПК України та ст. 278 ЦПК України.

Враховуючи наведене, суддя Котвицький В.Л. проявив упередженість та особисту пряму заінтересованість у вирішення справи, у зв`язку з чим позивач просила задовольнити заяву про відвід судді Котвицького В.Л. від розгляду справи № 753/7784/25.

Згідно ч.3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Згідно матеріалів справи, наступне підготовче засідання у справі призначено на 15:00 год. 14.08.2024.

Враховуючи вимоги ч.1 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Частиною 2 ст. 40 ЦПК України визначено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Частина 3 ст. 40 ЦПК України передбачає, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Відповідно до ч.7 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно.

Відповідно до ч.8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Суд вважав за можливе вирішити питання про відвід судді за відсутності учасників справи, враховуючи невідкладний розгляд такої заяви, відповідно до ч.7 ст. 40 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч.2 ст. 36 ЦПК України, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Оцінючи підстави для відводу, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Як передбачено ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Частинами 1, 2, 3, 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно з ч. 1, 4, 6 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення; одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк; про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 29.09.2022 по справі № 500/1912/22, застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слід зазначити, що вищевказана справа розглядається в період дії воєнного стану.

Верховний суд у вказаній постанові, окрім іншого зазначив, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування судами процесуальних строків щодо звернення до суду з позовними заявами, апеляційними й касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст. ст. 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 6 рекомендацій Ради суддів України «Щодо роботи в умовах воєнного стану», зазначено про виважений підхід до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану. Верховний Суд у своєму повідомленні щодо особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан зазначив також, що «запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків». 04.03.2022 видано наказ Голови Верховного Суду, згідно з яким встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Згідно з даним наказом Верховний суд акцентував судам, що варто ураховувати, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Окрім того судам рекомендовано виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення процесуальних строків та, по можливості, продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану. Із даних рекомендацій слідує, що введення воєнного стану фактично визнається поважною причиною пропуску строку.

Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

При цьому суд зважає на важливість подання кожною стороною процесу письмових заяв та доказів по суті справи, оскільки саме на підставі таких заяв та поданих доказів буде розглядатися справа по суті.

Виходячи з наведеного, враховуючи незначний строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого судом для подання відповідачем відзиву, суд погоджується з доводами представника відповідача, викладеними ним в судовому засіданні, та вважаючи причини пропуску такого строку поважними, прийняв відзив відповідача та долучив його до матеріалів справи.

Стосовно прийнятих судом пояснень та додаткових пояснень, то ці документи за своїм змістом не є заявами по суті справи (як відзив, відповіль на відзив, заперечення) та відповідно до них не застосовуються вимоги про конкретні строки їх подання подання до суду, і вони можуть бути подані сторонами на будь-якій стадії розгляду справи.

З огляду на викладене, суд вважає заяву позивача про відвід судді необґрунтованою, оскільки вона не містить доказів упередженоссті та особистої прямої заінтересованості судді Котвицького В.Л. у вирішення справи № 753/7784/25, а фактично така заява є незгодою з прийнятим суддею процесуальним рішенням.

Враховуючи викладені обставини та вимоги ст.ст. 36, 38, 39, 40 ЦПК України, суддя-

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Котвицького В.Л. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІНОТЕЛ" про стягнення заробітної плати та всіх сум, належних працівникові при звільненні - визнати необгрунтованою.

Заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Котвицького В.Л. передати до цивільної канцелярії Дарницького районного суду м. Києва з метою визначення судді для розгляду питання про відвід, відповідно до ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.Л. Котвицький