печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6016/18-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2025 р. суддя Печерський районного суду м. Києва Ільєва Т.Г., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В. перебувала позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

05.05.2025 на підставі розпорядження Керівника апарату суду Ліннік Н.В. дана справа надійшла в провадження судді Ільєвої Т.Г., у зв`язку з перебуванням судді Підпалого В.В. у довготривалій відпустці.

Відтак, суд дослідивши матеріали справи вбачає, що 02.11.2022 ухвалою суду було дану позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вимоги ухвали суду від 02.11.2022 не були виконанні.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. ч. 11, 13 ст.187 ЦПК України, у разі не усунення позивачем встановлених суддею після відкриття провадження у справі недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (прецедентні рішення у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.98 року та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 року), право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

За змістом ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За частиною 1 ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Таким чином, заявником у встановлений судом строк не були виконані вимоги ухвали без руху, протягом майже трьох років, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для постановлення ухвали про залишення без розгляду вказаної позовної заяви, що не обмежує права позивача на повторне звернення до суду за захистом після усунення умов, які стали підставою для залишення заяви без розгляду.

Окрім цього, суд вважає, що у позивача було достатньо надано часу для виправлення недоліків визначених ухвалою суду, яка також, зокрема, була оприлюднена у Єдиному реєстрі судових рішень, що надає стороні позивача можливість слідкувати за рухом справи та цікавитись результатами розгляду.

Керуючись ч. 9 ст. 10 та ст. ст. 13, 42, 58, 175, 177, ч. ч. 11, 13 ст. 187, п. 8 ч. 1 ст. 257, 258, 260, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА