ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 687/135/25

Провадження № 22-ц/820/1296/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

розглянув у порядку частини 1 статті 369 ЦПК України цивільну справу № 687/135/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Шелудько Оксаною Олександрівною, на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 24 березня 2025 року, у складі судді Борсука В.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №010/0698/82/91855946 від 24.04.2019 в розмірі 46725,13 грн та понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначив, що 24 квітня 2019 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №010/0698/82/91855946, підписанням якого відповідач підтвердив, що ознайомлений з чинною редакцією Правил та Тарифів банку на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб. Відповідно до умов Заяви - договору клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Відповідач не виконав своїх зобов`язань та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, тому заборгованість за основною сумою боргу становить 46725,13 грн, заборгованість по відсоткам та пені відсутня.

24 липня 2024 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-72, відповідно до умов якого «АТ «Райфайзен Банк Аваль» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні «АТ «Райфайзен Банк Аваль» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 46725,13 грн, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 24 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №010/0698/82/91855946 від 24.04.2019 року в розмірі 46725,13 грн та понесені судові витрати у розмірі 3028 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував належним чином зобов?язання по кредитному договору, а тому на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по кредиту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Шелудько О.О., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апелянт звертає увагу суду, що позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору №010/0698/82/91855946 від 24.04.2019, внесення відповідачем коштів на його погашення, дат такого внесення, їх періодичності тощо. Доказами, які можуть підтвердити факт надання позивачем і отримання відповідачем кредитних коштів можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом наявності боргу. Жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором №010/0698/82/91855946 від 24.04.2019 шляхом встановлення поточного ліміту на картковому рахунку відповідача, користування відповідачем кредитними коштами, позивач всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не надав. Детальних розрахунків заборгованостей, складених первісними кредиторами, а також виписки про рух коштів на банківському рахунку позичальника матеріали справи не містять. Надані копія кредитного договору, складений ним розрахунок заборгованості за цим договором, а також копія договору факторингу не можуть бути оцінені судом як належні і достатні докази на підтвердження факту наявності у відповідача заборгованості по кредиту та її розміру.

Крім того, апелянт вважає неналежним доказом підтвердження права вимоги до нього у позивача договір факторингу, оскільки він не містить інформації про кредитні договори, за якими передається право вимоги, не містить даних про особу боржника, відомостей про суми заборгованості та інші необхідні відомості для такого виду договорів. Договір факторингу є рамковим, в його тексті не визначено, які саме права вимоги передаються чи відступаються на користь нового кредитора. Витяг з реєстру боржників №2 до Договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024 не є належним доказом наявності заборгованості, що відповідно до вимог цивільного процесуального закону не підтверджує виконання чи невиконання кредитного договору відповідачем. Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 02 травня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 13 травня 2025 року призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року відмовлено представнику позивача у витребування доказів у справі.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду усправах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 369 ЦПК України за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що підписавши кредитний договір сторони узгодили розмір кредиту, строк та умови кредитування, нарахування відсотків, що свідчить про волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору шляхом підписання його за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідач як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, мав можливість самостійно отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування чи отримання кредитних коштів. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорах, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів. Зазначає, що кошти відповідачу перераховувались на картковий рахунок, який був відкритий АТ «Райффайзен Банк Аваль». Оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є первісним кредитором, а перерахуванням коштів та нарахуванням процентів по кредитним договорам займався первісний кредитор, у позивача відсутні оригінали первинних документів, оскільки відповідно до п.35 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» дані документи формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. Укладаючи кредитний договір, сторонами було узгоджено всі умови щодо нарахування відсотків, які були у подальшому нараховані первісними кредиторами відповідно до цих умов. Позивачем доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, оскільки договір факторингу у встановленому порядку не визнано недійсним. Звертає увагу, що законодавством України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 24 квітня 2019 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 підписали заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/0698/82/91855945, відповідно до якої банк відкриває картковий рахунок на ім`я клієнта, випускає та надає йому платіжну картку, а також забезпечує проведення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки або її реквізитів відповідно до правил платіжних систем, правил та тарифів на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб.

Пунктом 1.2 заяви передбачено, що на умовах цієї заяви, з дати встановлення (зміни) поточного ліміту клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний надати в межах поточного ліміту кошти (кредит), а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. Кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на картковий рахунок одночасно з ініціюванням клієнтом платіжних (видаткових) операцій за картковим рахунком або шляхом договірного списання банком коштів кредиту з карткового рахунку у випадках, визначених договором. Метою кредиту є придбання клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб. Максимальний ліміт кредиту складає п`ятсот тисяч гривень, в межах якого встановлюється поточний ліміт кредиту.

Заявою № 010/0698/82/91855945 від 24 квітня 2019 року та додатком №1 до неї передбачено наступні умови видачі кредиту: розмір поточного ліміту на дату підписання заяви становить 0 (нуль) гривень, розмір поточного ліміту на дату початку кредитування 16500 грн, строк кредиту 48 місяців, проценти за користування кредитом 45,0% річних.

Заява про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» від 24 квітня 2019 року № 010/0698/82/91855945 та додаток №1 до неї підписана відповідачем ОСОБА_1 та представником Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за кредитним договором №010/0698/82/91855946 від 24.04.2019 за період з 26.07.2024 по 31.12.2024 боржник ОСОБА_1 станом на 31.12.2024 має заборгованість у сумі 46725,13 грн, а саме: заборгованість за основною сумою боргу - 46725,13 грн, заборгованість за відсотками 0,00грн, сума заборгованості за пенею -0,00 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Наявні у справі докази підтверджують, що 24.04.2019 ОСОБА_1 уклав із АТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір, за умовами якого кредит надається банком шляхом зарахування коштів кредиту на картковий рахунок відповідача.

Заява про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» від 24 квітня 2019 року № 010/0698/82/91855945 та додаток №1 до неї підписана відповідачем ОСОБА_1 та представником Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідач ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів того, що він не підписував зазначений кредитний договір та не укладав із банком кредитного договору на вищевказаних умовах.

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).

Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори факторингу, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до позивача права вимоги за договором від 24 квітня 2019 року № 010/0698/82/91855946 позивач надав суду договір відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та витяг з реєстру боржників №2 до даного договору від 26.07.2024, платіжну інструкцію від 24.07.2024 про сплату коштів.

Надані копії договору та витягу з реєстру боржників в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним ним з АТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитнимо договором.

Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором, а договір відступлення права вимоги відповідачем не оспорювався, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.

Наявними в матеріалах справи договором факторингу, витягом з реєстру боржників і прав вимоги підтверджується перехід права вимоги до позивача та спростовується те, що позивач не набув права вимоги по кредитному договору.

При цьому, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому кредитору або ж свідчити про прострочення кредитора (статті 516, 613 ЦК України). Тому, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пред`являючи позов, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»посилається на те, що відповідачу надано кредит у розмірі 16500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

Колегія суддів не приймає до уваги наданий банком розрахунок заборгованості за договором від 24.04.2019 року, згідно з яким заборгованість відповідача станом на 31.12.2024 року становить 46725,13 грн, оскільки він не містить посилань на картковий чи інший банківський рахунок, яким користувався відповідач, та не може вважатись належним доказом в розумінні частини 1 статті 77 ЦПК України.

Тому, складений позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом розміру боргу.

При цьому, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75 (далі Положення) визначено, що банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як клієнтські рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту 62 Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 07 грудня 2022 року у справі №298/825/15-ц.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження перерахування банком на рахунок відповідача кредитних коштів та їх розміру.

Розрахунок заборгованості, складений позивачем, сам по собі не є достатнім доказом її наявності у розмірі, зазначеному у розрахунку, та не підтверджує здійснення відповідачем фінансових операцій.

Представник позивача на підтвердження позовних вимог в суді першої інстанції не заявляв клопотання про витребування доказів, зокрема, про витребування виписки з банківської установи щодо надходження відповідних коштів на рахунок відповідача.

Оцінивши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, як доказ наявності заборгованості та її розміру, не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, користування ними відповідачем не надано.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції, встановивши факт укладення кредитного договору, зробив помилковий висновок, що позивачем доведено належними, допустимими та достовірними доказами факт надання відповідачу кредитних коштів, а тому відсутні підстави для задоволення позову та стягнення коштів на користь позивача.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апелянтом за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 3633,60 грн, що підтверджується квитанцією №1014-5365-7760-2069 від 08.05.2025.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 3633,60 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 24 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 3633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три гривні шістдесят копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 червня 2025 року.

Судді : Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко