ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 672/2/25

Провадження № 22-ц/820/1342/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

розглянув у порядку частини 1 статті 369 ЦПК України цивільну справу № 672/2/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 квітня 2025 року, у складі судді Шинкаренко В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його користь на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 03 січня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 29 вересня 2013 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб. Вони є батьками трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вони сім`єю проживали до ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Городок Хмельницької області, а з 15 березня 2022 року дружина з дітьми виїхали до Польщі. За спільним рішенням із ОСОБА_2 25 листопада 2023 року позивач разом з сином ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_7 повернулися в Україну. З того часу діти залишилися проживати з батьком та повністю знаходяться на його утриманні. Мати дітей добровільно матеріальної допомоги щодо забезпечення дітей не надає, будь-якої участі у матеріальному забезпеченні дітей не приймає. На даний час діти проживають за батьком, перебувають на його повному забезпеченні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач без згоди відповідачки змінив місце проживання дітей, він не може вважатися одним з батьків, разом з яким на правових підставах проживають діти, а отже не набуває права на стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання їх спільних дітей.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що незважаючи на те, що рішенням суду не визначено місце проживання дітей з батьком, діти фактично перебувають на його утриманні. Право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З 25 листопада 2023 року син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 проживають з батьком ОСОБА_1 і перебувають на його утриманні, внаслідок чого відповідачка втратила право на отримання аліментів на їх утримання. Апелянт зазначає, що цивільна справа про встановлення місця проживання дітей розглядається вже більше одного року. Виходячи з принципу забезпечення якнайкращих інтересів дітей, вони не можуть не отримувати належного грошового забезпечення лише через наявність судового процесу між батьками. Вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення передчасно та безпідставно зроблено висновок про те, що ОСОБА_1 відібрав дітей у матері.

Апелянт вважає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не досліджував всіх обставин справи, а зробив висновки про відмову в задоволенні позову, виходячи з висновків Верховного Суду у справі №672/186/24 (постанова від 11.12.2024) за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 13 травня 2025 року призначено справу до апеляційного розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду усправах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 369 ЦПК України за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції. Зазначає, що згоди на виїзд дітей за межі Польщі не надавала, а тому втративши можливість спілкуватись з ними, вона звернулася у поліцію. Зазначає, що фактичне утримання дітей не є юридичною підставою для стягнення аліментів, якщо це утримання не підтверджено судовим рішенням про визначення місця проживання дітей. Зокрема, Верховний Суд у постанові від 11.12.2024 року у справі №672/186/24 зазначив, що самочинна зміна місця проживання дітей без згоди другого з батьків не створює правових підстав для набуття прав на аліменти.

Отже, внаслідок протиправних дій зі сторони ОСОБА_1 малолітні діти ОСОБА_8 та ОСОБА_4 втратили можливість навчатись, а матір тимчасово позбавлена забезпечувати проживання та утримання дітей у Польщі. Крім того, між сторонами на даний час існує спір з приводу визначення місця проживання дітей та відібрання дітей. Фактичне утримання дітей не є юридичною підставою для стягнення аліментів на дітей і самовільна зміна місця проживання дітей без згоди другого з батьків не створює правових підстав для набуття прав на аліменти. Жодного судового рішення або висновку органу опіки, яким офіційно встановлено місце проживання дітей з батьком, не існує. Тому, відсутні правові підстави вважати, що діти проживають із позивачем на законних умовах, що є обов`язковою передумовою для задоволення позову про стягнення аліментів. Відсутність домовленості між батьками щодо місця проживання дітей, наявність судового спору у справі №672/162/24 за позовом ОСОБА_2 до відповідача про відібрання дітей і повернення матері свідчить про відсутність згоди між батьками щодо визначення місця проживання дітей, від чого залежить вирішення спору про стягнення аліментів. Звертає увагу, що судом за позовом позивача вирішувався спір про стягнення аліментів з відповідачки у справі №672/186/24. Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2024 року скасовано рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 05 червня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 серпня 2024 року, ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки Городоцької міської ради від 01 лютого 2024 року за адресою: квартира АДРЕСА_1 з позивачем зареєстровані його дочка ОСОБА_4 , не зареєстрований, але проживає його син, ОСОБА_3 .

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання № 949 від 29.01.2024 діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають із позивачем.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У статті 27 Конвенції про права дитини визначено прав кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України) утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц, від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, від 14 серпня 2024 року у справі № 760/4661/20.

Отже за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені у частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду із даним позовом зазначав, що двоє неповнолітніх дітей, син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_7 , з 25 листопада 2023 року проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Мати дітей добровільно матеріальної допомоги на їх утримання не надає та будь-якої участі у матеріальному забезпечення дітей не приймає.

Питання участі сторін у вихованні та матеріальному забезпеченні їх спільних дітей були предметом судових розглядів.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 24 січня 2023 року у справі № 672/692/22, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 липня 2023 року та постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання їх спільних з ОСОБА_2 дітей (сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) разом з ним.

В мотивувальній частині зазначених судових рішень судами встановлено, що ОСОБА_2 разом з дітьми ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та своєю дочкою ОСОБА_12 , шукаючи тимчасового притулку, на початку березня 2022 року після введення в Україні воєнного стану виїхали на територію Республіки Польща. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей разом з ним, суди виходили з відсутності доказів, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дітей разом з батьком буде відповідати їх найкращим інтересам. Зазначено, що батько не позбавлений можливості забезпечувати дітей матеріально, брати участь у їх вихованні, спілкуватися з дітьми, а у випадку вчинення перешкод у цьому вирішити такий спір у порядку, встановленому законом.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 12 січня 2024 року у справі № 672/1003/23 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 березня 2024 року рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 12 січня 2024 року у справі №672/1003/23 було змінено в частині розміру та періоду стягуваних аліментів з підстав того, що з 25 листопада 2023 року син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 стали фактично проживати з батьком ОСОБА_2 і перебувати на його утриманні, а тому матір ОСОБА_2 втратила право на отримання аліментів на їх утримання.

Також, на розгляді перебувала справа № 672/186/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей. Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2024 року скасовано рішення Городоцького районного суду Хмельницької області 05 червня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 серпня 2024 року, ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В межах розгляду справ № 672/692/22 та № 672/186/24 судами встановлено, що зміна місця проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 була здійснена без згоди матері, за відсутності рішення компетентного органу про вирішення спору між батьками щодо опіки над дітьми.

Крім того, в провадженні Городоцького районного суду Хмельницької області на даний час перебуває справа № 672/162/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з матір`ю, відібрання дітей та повернення їх матері та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Городоцької міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом правильно враховано, що батько без згоди матері змінив місце проживання дітей, в його позові про визначення місця проживання дітей з батьком відмовлено судом з посиланням на інтереси дітей, тому він не може вважатися одним з батьків, разом з яким на правових підставах проживають діти.

Отже ОСОБА_1 не є особою, на користь якої на підставі частини третьої статті 181 СК України можуть бути присуджені аліменти на утримання дітей. Присудження аліментів на користь ОСОБА_1 , який мотивує свої вимоги тим, що двоє дітей з 25 листопада 2023 року проживають з ним, за вказаних обставин фактично б могло свідчити про легітимізацію протиправних дій одного з батьків щодо зміни місця проживання дитини без згоди іншого з батьків, нівелювало б судове рішення щодо визначення місця проживання дітей у справі № 672/692/22, яке мотивоване відсутністю доказів на підтвердження того, що проживання дітей разом з батьком буде відповідати їх найкращим інтересам.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 червня 2025 року.

Судді: Т. В. Спірідонова

Р. С. Гринчук

А. М. Костенко