Справа № 677/1040/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Кутасевич О.Г.,

з участю секретаря судового засідання Братенка В.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Німого С.О.,

представників відповідча Єфремова В.Г., адвоката Лукіянчук О.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного провадження цивільну справу №677/1040/24, 2/683/127/2025 за позовом ОСОБА_1 до Красилівської гімназії №2 Красилівської міської ради Хмельницької області про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

21 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Красилівської гімназії №2 Красилівської міської ради Хмельницької області, з урахуванням змінених позовних вимоги, просила поновити її на посаді вчителя початкових класів Красилівської гімназії №2, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 травня 2024 року та стягнути моральну шкоду в розмірі 100000 грн, заподіяної внаслідок незаконного звільнення з роботи.

В обґрунтування позову вказувала, що згідно з наказом Красилівського районного відділу народної освіти від 14 липня 1988 року №4683 вона прийнята на роботу до Красилівської середньої шкоди №2 (в подальшому неодноразово перейменовувалась, востаннє на Красилівську гімназію №2 Красилівської міської ради Хмльницької області), де працювала на різних посадах, зокрема, на посаді вчителя початкових класів.

23 травня 2024 року наказом директора Красилівської гімназії №2 Красилівської міської ради №08-к її звільнено з посади вчителя початкових класів на підставі п.3 ч.1 ст. 41 КЗпП України за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням такої роботи, що підтверджено актом №2 від 22 травня 2024 року.

Зазначала, що обставини, викладені у цьому акті перевірки, яким нібито зафіксовано її аморальну поведінку, зокрема те, що вона 14 травня 2024 року під час уроку в 4 класі «Дизайн і технології» бігала по класу і шарпала дітей за руки, не відповідають дійсності. Уважала, що факт застосування будь-якого насильства до учнів спростовується результатами перевірки, що проводилась ВП №4 ХРУП ГНУНП в Хмельницькій області №5329/121/109/01-2024 від 27 травня 2024 року за зверненням ОСОБА_2 , відповідно до яких в її діях не встановлено ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.173-4 КУпАП.

Зазначала, що хоча розірвання договору з підстав, передбачених п.2, 3 ст. 41 КЗпП не є заходом дисциплінарного стягнення, а тому вимоги ст.148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються, однак відповідно до ч.2 ст.147 КЗпП законодавством, статутами, положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. При цьому абз 4 п.33 розділу УІІ Правил внутрішнього розпорядку Красилівської гімназії, прийнятими на загальних зборах трудового колективу 24 березня 2024 року передбачено, що звільнення як дисциплінарне стягнення може бути застосовано відповідно до п.п3. 4, 7, 8 ст. 40, ст. 41 КЗпП. Відтак, при звільненні позивачки мали бути дотримані норми КЗпП, які регулюють порядок та строки накладення дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни.

На переконання позивачки, наказ про її звільнення не відповідає вимогам ч.3 ст. 149 КЗпП, оскільки у ньому не зазначено, у чому полягало порушення трудових обов`язків (тобто в чому полягала її аморальна поведінка). Тому звільнення її з роботи, яке є по суті дисциплінарним стягненням, з цих підстав є незаконним, позаяк просила поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 травня 2024 року, а також стягнути заподіяну їй моральну шкоду, яка полягала душевних стражданнях, погіршенні стану її психічного та фізичного здоров`я, приниження честі та ділової репутації як вчителя із великим досвідом, яку вона оцінила в 100000 грн.

12 серпня 2024 року директор Красилівської гімназії №2 Єфремов В.Г. подав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , копію якої отримав 30 липня 2024 року, у якому просив у задоволенні позову відмовити.

Уважав звільнення позивачки з роботи за вчинення нею аморального проступку законним, оскільки 14 травня 2024 року на його ім`я надійшло письмове звернення ОСОБА_2 - матері учня 4 класу ОСОБА_3 , у якому вона повідомила про застосування до її сина фізичного насильства з боку вчительки початкових класів ОСОБА_1 , яка штовхнула дитину, від чого вона вдарилась плечем об стіну, у зв`язку із чим мати викликала поліцію. Неврівноважену поведінку ОСОБА_1 14 травня 2024 року після п`ятого уроку в класній кімнаті 4 класу в присутності кількох батьків та усіх учнів класу, підтвердили у своїх доповідних записках заступник директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_4 та класний керівник цього класу ОСОБА_5 . У ході перевірки за фактом звернення ОСОБА_2 на ім`я директора гімназії надійшли письмові звернення від інших батьків учнів 4-го класу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про застосування до їх дітей 14 травня 2024 року вчителькою ОСОБА_1 фізичного та психологічного насильства. Сама ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначала лише про непідготовленість учнів до уроку. Крім того, батьки ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_2 , ОСОБА_14 , письмово повідомили директора про те, що їх діти не будуть відвідувати уроки ОСОБА_1 , оскільки турбуються про їх здоров`я та психологічний стан, та з тих же міркувань решта батьків забирали дітей з уроків позивачки. За результатами проведення перевірки за фактом звернення ОСОБА_2 22 травня 2024 року комісією з перевірки прийнято Акт №2, в якому підтверджено факти психологічного та фізичного насильства до учнів з боку ОСОБА_1 14 травня 2024 року на уроці «Дизайн і технології», а також, що психологічний та фізичний вплив на учнів 4 класу є аморальним проступком і рекомендовано директору звільнити ОСОБА_1 . Крім того, на загальних зборах трудового колективу гімназії, на яких була присутня і позивачка, відповідно до протоколу №6 також визнано дії вчительки початкових класів ОСОБА_1 14 травня 2024 року на уроці «Дизайн і технології» аморальним проступком, несумісним з роботою, що має виховну функцію, а класний керівник 4-го класу ОСОБА_5 розповіла, що випадок, який розглядається, не поодинокий, і ознайомила присутніх з протоколом батьківських зборів №3 від 09 лютого 2024 року, на яких обговорювалася некоректна поведінка ОСОБА_1 на уроках. Зважаючи на викладене, 23 травня 2024 року прийнято оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя початкових класів на підставі п.3 ст. 41 КЗпП. Позивачка відмовилась ознайомлюватись під підпис із актом №2 та наказом №08-к від 23 травня 2024 року, що підтверджується актом від 23 травня 2024 року.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначила, що усі заяви батьків були подані на ім`я директора гімназії, який відповідно до наказу №40-од «Про проведення перевірки за фактом звернення» не входив до складу комісії, не містили його резолюції про приєднання до матеріалів перевірки, а жодних інших заяв, чи письмових пояснень, які мали бути відібрані від здобувачів освіти та їх батьків відповідно до зазначеного наказу, комісією відібрано не було. Відтак уважала, що комісія фактично перевірку за фактом звернень не проводила, а ураховуючи надані відповідачем скарги ОСОБА_15 від 26 серпня 2022 року та ОСОБА_16 від 07 листопада 2022 року, за якими будь-яких перевірок взагалі не проводилось, зазначені в зверненнях обставини не можуть свідчити про вчинення нею аморального проступку.

У запереченнях відповідач уважав надуманими твердження ОСОБА_1 про те, що обставини, викладені в акті перевірки від 22 травня 2024 року, будь-якими доказами не підтверджені.

Ухвалою Красилівського районного суду від 15 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Старокотянтинівського районного суду від 07 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , передану на підставі п.2 ч.1. 4 ст. 31 ЦПК України відповідно до подання Красилівського районного суду від 03 жовтня 2024 року та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Німий С.О. просили позов задовольнити з наведених у ньому підстав. ОСОБА_1 звертала увагу, що підставою для її звільнення стала заява ОСОБА_2 - матері учня, яка також є вчителькою гімназії, класний керівник 4 класу ОСОБА_5 є пенсіонеркою, в якої на користь ОСОБА_1 за її скаргою у відділ освіти забрали години викладання на користь позивачки, а також остання зверталась до поліції зі скаргою про зловживання директором гімназії ОСОБА_17 своїм службовим становищем. Тому за відсутності інших скарг на її роботу, будь-яких доказів вчинення нею насильства щодо дітей (жоден з батьків ні до медсестри, ні до медичні установи за допомогою не звертались), уважала, що звільнення її як вчителя із 35 річним стажем, особи із принциповою позицією, є фактично розправою над нею, організованою директором Єфремовим В.Г.

Адвокат Німий С.О. зазначав, що комісія з перевірки пояснення від учнів та їх батьків не відбирала, а усі звернення, долучені до відзиву адресовані директору гімназії, а не голові комісії ОСОБА_18 , тобто на момент звільнення позивачки будь-які докази вчинення нею аморального проступку у комісії були відсутні.

Представник відповідача Красилівської гімназії №2 директор Єфремов В.Г. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві. Зазначив, що позивачка є конфліктною особою, на яку і раніше надходили скарги від батьків учнів, які вирішувались шляхом проведення із нею бесід, що позитивного результату не давало. Після подій 14 травня 2024 року, які набули значного розголосу у зв`язку із викликом поліції та масовими зверненнями батьків про застосування до дітей фізичного на психологічного насильства, після проведення службового розслідування, в ході якого ОСОБА_1 усе заперечувала, що свідчило про те, що вона належних висновків для себе не зробила, ураховуючи усі обставини та думку трудового колективу, було прийнято рішення про її звільнення за аморальний проступок. Уважав, що відповідь поліції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного чи кримінального правопорушення не свідчить про правомірність її поведінки по відношенню до учнів, якою вона скомпрометувала себе як вчителя.

Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши подані сторонами докази, суд дійшов висновку про таке.

Статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і суб`єктів господарювання.

Так, відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

До суб`єктів, які можуть бути звільнені за цією підставою, належать учасники освітнього процесу, зазначені у статті 52 Закону України «Про освіту», а саме: педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники; фізичні особи, які провадять освітню діяльність; інші особи, передбачені спеціальними законами та залучені до освітнього процесу у порядку, що встановлюється закладом освіти.

Термін «аморальний проступок» є оціночним поняттям, оскільки не конкретизований законодавцем, а тому суду як правозастосовчому органу надано можливість на свій розсуд надавати оцінку на підставі встановлених обставин справи, чи є ті, чи інші діяння аморальним проступком. Зокрема, аморальним проступком можна вважати діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції конкретного працівника, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Відповідно до частини першої статті 53 Закону України «Про освіту» здобувачі освіти мають право на безпечні та нешкідливі умови навчання, утримання і праці; повагу людської гідності; захист під час освітнього процесу від приниження честі та гідності, будь-яких форм насильства та експлуатації, булінгу (цькування), дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти.

Відповідно до п.1.22, 2.42 Статуту Красилівської гімназії №2 Красилівської міської ради, затвердженого наказом відділу освіти, молоді та спорту Красилівської міської ради №47-од від 24 березня 2023 року заклад освіти несе відповідальність перед здобувачами освіти, територіальною громадою, суспільством, державою за безпечні умови освітньої діяльності. Дисципліна в закладі освіти дотримується на основі взаємоповаги усіх учасників освітнього процесу, дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку та цього Статуту. Здобувачі освіти мають право на безпечні і нешкідливі умови навчання, захист під час освітнього процесу від приниження честі та гідності, будь-яких форм насильства та експлуатації, боулінгу (цькування), дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов`язки.

Згідно з частиною другою статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані, зокрема: постійно підвищувати свій професійний і загальнокультурний рівні та педагогічну майстерність; виконувати освітню програму для досягнення здобувачами освіти передбачених нею результатів навчання; сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я; дотримуватися педагогічної етики; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства; захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психологічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти; додержуватися установчих документів та правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, виконувати свої посадові обов`язки; повідомляти керівництво закладу освіти про факти булінгу (цькування) стосовно здобувачів освіти, педагогічних, науково-педагогічних, наукових працівників, інших осіб, які залучаються до освітнього процесу, свідком якого вони були особисто або інформацію про які отримали від інших осіб, вживати невідкладних заходів для припинення булінгу (цькування).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію: вчитель, педагог, вихователь - зобов`язані бути людьми високих моральних переконань та бездоганної поведінки.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 30 січня 2018 року у справі № 713/265/15-ц (провадження № 61-135св17), від 16 травня 2018 року у справі № 1519/2-667/11 (провадження № 61-13895св18), від 07 травня 2018 року у справі № 243/8522/17 (провадження № 61-13316св18), від 27 липня 2021 року у справі № 357/4897/20 (провадження № 61-3751св21).

Засадами державної політики у сфері освіти та принципами освітньої діяльності є, зокрема, формування поваги до прав і свобод людини, нетерпимості до приниження її честі та гідності, фізичного або психічного насильства, а також до дискримінації за будь-якими ознаками (стаття 6 Закону України «Про освіту»).

Величезна суспільна значущість педагогічної праці зумовлює надвисокі вимоги як до особистості вчителя, так і до щоденної поведінки педагога, саме тому, вчитель, педагог, вихователь зобов`язаний бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості дітей.

Звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Отже, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими учасниками навчально-виховного процесу, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як педагог, що унеможливлює досягнення мети навчально-виховного процесу, він підлягає звільненню з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України.

Підставою для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України є не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням цієї роботи. Оскільки законодавцем не визначено критеріїв визначення межі між проступками, сумісними і не сумісними з продовженням роботи, тому суд зобов`язаний з метою виконання завдання цивільного судочинства самостійно надати оцінку і встановити, чи є аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що сумісний із продовженням роботи, з урахуванням конкретних обставин справи.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 560/893/17 (провадження № 61-48706св18), від 11 квітня 2019 року у справі № 351/2141/16 (провадження № 61-31226св18), від 31 липня 2019 року у справі № 243/5802/16-ц (провадження № 61-24254св18), від 05 вересня 2019 року у справі № 697/2520/18 (провадження № 61-8551св19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 495/47/18 (провадження № 61-44378св18), від 25 листопада 2020 року у справі № 589/16/19 (провадження № 61-8661св20).

Із підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (пункт 3 стаття 41 КЗпП), можуть бути звільненні лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Судом встановлено, що згідно з наказом Красилівського районного відділу народної освіти від 14 липня 1988 року №4683 ОСОБА_1 прийнята на роботу до Красилівської середньої шкоди №2 на посаду вчителя початкових класів, що підтвержується відомостями трудової книжки (а.с.14-20).

14 травня 2024 року на ім`я директора Красилівської гімназії №2 надійшло звернення ОСОБА_2 матері учня 4 класу ОСОБА_3 , у якому вона повідомила про застосування до її сина фізичного насильства з боку вчительки початкових класів ОСОБА_1 , яка вказаного дня о 13 годині штовхнула дитину, від чого він вдарився плечем об стіну, у зв`язку із чим мати викликала поліцію (Т.1 а.с.43).

З метою перевірки фактів, викладених у зверненні ОСОБА_19 , 14 травня 2024 року директором Красилівської гімназії №2 видано наказ №40-од «Про проведення перевірки за фактом звернення», яким створено комісію у складі заступника директора ОСОБА_18 , практичного психолога ОСОБА_20 , вчителя початкових класів ОСОБА_21 , яку зобов`язано в строк до 23 травня 2024 року провести розгляд фактів, викладених у зверненні, відібрати письмові свідчення батьків і дітей-свідків, отримати пояснення вчительки та дати діям ОСОБА_1 правову оцінку, за результатами роботи комісії скласти акт (Т.1 а.с. 42).

У період з 15 по 20 травня 2024 року на ім`я директора гімназії надійшли письмові звернення від інших батьків учнів 4-го класу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про застосування до їх дітей 14 травня 2024 року вчителькою ОСОБА_1 фізичного та психологічного насильства ( Т.1 а.с. 44-51, 58), у яких вони зазначали, що вчителька під час уроку обзивала дітей психічно хворими, кричала та шарпала за руки, вказували про систематичність такої поведінки.

Відповідно до доповідної записки класного керівника 4-го класу ОСОБА_5 від 17 травня 2024 року, поданої на ім`я директора гімназії ОСОБА_17 , 14 травня 2024 року о 12 годині 46 хвилин у коридорі поблизу 4 класу вона почула крики учнів і вчителя ОСОБА_1 та разом із матір`ю учениці ОСОБА_22 , яка також чекала в коридорі, зайшла в клас, де побачила збуджених і переляканих учнів, які показували сліди із почервонінням на руках та плечі після смикання їх вчителем. Діти зателефонували батькам і хто зміг, швидко підійшли в клас. Про аморальну поведінку вчителя під час уроку класний керівник повідомила директора (Т.1 а.с.52).

Аналогічні обставини вказала у доповідній записці заступник директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_4 , яка підтвердила, що коли прийшла до класу, ОСОБА_1 поводила себе неврівноважено із батьками та дітьми, кричала та на зауваження не реагувала, а тому вона попросила ОСОБА_5 вивести дітей з класу (Т.1 а.с.54).

У доповідній записці від 16 травня 2024 року з приводу подій 14 травня 2024 року ОСОБА_1 жодний пояснень з приводу своєї поведінки не зазначила, вказавши лише, що здобувачі освіти 4 класу до уроку «Дизайн і технології» не були підготовлені (Т.1 а.с.53), а в письмових поясненнях від 21 травня 2024 року заперечувала обставини, викладені у зверненнях батьків (Т.1 а.с.56, 58, 60-62).

У період з 16 по 20 травня 2024 року батьки ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 написали на ім`я директора гімназії заяви про те, що їх діти не будуть відвідувати уроки ОСОБА_1 , оскільки бояться за фізичне та психологічне здоров`я дітей (Т.1 а.с.57-62).

Відсутність на уроках з 16 по 23 травня 2024 року, які викладає ОСОБА_1 , більшості учнів 4 класу підтверджуються доповідними записками ОСОБА_1 від 16, 17, 20 та 23 травня 2024 року (Т.1 а.с. 63-68).

За результатами перевірки, призначеної згідно з наказом директора №40-од від 14 травня 2024 року, комісією з перевірки прийнято Акт №2 «Про проведення перевірки за фактом звернення», яким підтверджено факти психологічного та фізичного насильства до учнів з боку ОСОБА_1 . В основу акту покладені наведені вище звернення батьків, свідчення очевидців - класного керівника ОСОБА_5 , заступника директора з виховної роботи ОСОБА_4 . Зокрема, на підставі звернення батьків установлено, що ОСОБА_1 штовхнула учня ОСОБА_3 та він вдарився плечем об стіну, шарпнула ОСОБА_23 , смикала за руки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , завдавши їм болю, внаслідок чого в них були виявлені почервоніння та подряпини від нігтів. Крім того, ОСОБА_1 кричала та обзивала дітей психічно хворими. Характерні почервоніння та подряпини бачили в цих дітей інші учні класу та батьки, а також інспектор ювенальної превенції лейтенант поліції ОСОБА_27 , яка прибула до гімназії із нарядом поліції. Ураховуючи поведінку ОСОБА_1 після інциденту, яка залагодити ситуацію не намагалась, продовжувала кричати в класі у присутності батьків та дітей, наведені вище звернення батьків, пояснення свідків події - класного керівника ОСОБА_5 , заступника директора з виховної роботи ОСОБА_4 , а також пояснення ОСОБА_1 , яка ці обставини заперечувала, комісія визнала, що такі дії вчительки призвели до порушення вимог п.1.22 розділу 1 та п.2.42 розділу 2 Статуту Красилівської гімназії №2, затвердженого наказом відділу освіти, молоді та спорту Красилівської міської ради №47-од від 24 березня 2023 року щодо безпечних умов освітньої діяльності та заборони застосування методів фізичного та психологічного насильства до здобувачів освітнього процесу, а також що цей випадок психологічного і фізичного впливу ОСОБА_1 на учнів 14 травня 2024 року набув розголосу та є аморальним проступком. Визнано, що ситуація, що виникла, шкодить іміджу та репутації Красилівської гімназії №2, оскільки діти не відвідують її уроки, батьки відмовляються від освітніх послуг вчительки ОСОБА_1 , що унеможливлює перебування її на посаді вчительки початкових класів, а тому рекомендовано звільнити її на підставі п.3 ч.1 ст. 41 КЗпП (Т.1 а.с.69-72).

У зв`язку з фактами, встановленими у цьому акті та з метою оцінки дій вчительки початкових класів ОСОБА_1 14 травня 2024 року на уроці «Дизайн технологій», 22 травня 2024 року було проведено загальні збори трудового колективу Красилівської гімназії №2.

Згідно протоколу №6 загальних зборів, на яких була присутня ОСОБА_1 , а також батьки ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , більшістю голосів ( 31 з 36) ухвалено дії вчительки початкових класів ОСОБА_1 14 травня 2024 року на уроці «Дизайн і технології» вважати аморальним проступком, несумісним з роботою, що має виховну функцію (Т.1 а.с. 73-77).

Крім того, як убачається із зазначеного протоколу, на вказаних класний керівник 4-го класу ОСОБА_5 вказала, що випадок, який розглядається, не поодинокий, і ознайомила присутніх з протоколом батьківських зборів №3 від 09 лютого 2024 року, на яких, серед іншого, обговорювалася некоректна поведінка ОСОБА_1 на уроках, від якої батьки просили захистити їх дітей (Т.1 а.с. 78-81).

Відповідно до наказу №08-к директора Красилівської гімназії №2 від 23 травня 2024 року на підставі пункту 3 статті 41 КЗпП України, ураховуючи зафіксовані Актом №2 від 22 травня 2024 року факти, що свідчать про аморальну поведінку вчительки ОСОБА_1 , звільнено її з посади вчителя початкових класів в зв`язку зі вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи (Т.1 а.с.82).

ОСОБА_1 відмовилась ознайомлюватись під підпис з Актом №2 «Про проведення перевірки за фактом звернення» від 22 травня 2024 року та з наказом №08-к від 23 травня 2024 року «Про звільнення», про що складено Акт від 23 травня 2024 року (Т.1 а.с.83).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що є учителем гімназії, та 14 травня 2024 року до неї в кабінет до закінчення уроку прибіг переляканий син ОСОБА_32 , кликав у свій клас та розповів, що ОСОБА_1 штовхнула його, від чого він вдарився плечем об трубу. Коли вона прибігла в клас, діти кричали, ОСОБА_33 , ОСОБА_34 також показували почервоніння та подряпини на руках, а оскільки ОСОБА_1 не перший раз так поводила себе по відношенню до її сина, тому вона викликала поліцію. У дитини боліло плече близько двох днів, однак у лікарню вона не звертались, бо розуміла, що це не серйозне ушкодження. Заперечувала конфлікти із ОСОБА_1 та зазначила, що причин намовляти дитину проти вчительки у неї не було.

Допитаний у присутності матері та представника органу опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради Стрельчук Денис підтвердив, що ОСОБА_1 , 14 травня 2024 року на уроці штовхнула його і він вдарився плечем об залізну трубу на стіні, яке боліло кілька днів, у подальшому боявся ходити на уроки ОСОБА_1 , бо вчителька сварилась на весь клас.

Свідок ОСОБА_6 також пояснила суду, що вказаного дня до неї подзвонив син ОСОБА_35 та пожалівся, що ОСОБА_1 шарпнула його за руку, коли він хотів здати роботу, обзивала дітей. Вона також прийшла до класу та давала пояснення працівнику поліції, що приїхав на виклик. У дитини було почервоніння на передпліччі, яке до вечора зійшло, син і раніше не хотів ходити на уроки ОСОБА_1 , але після інциденту 14 травня 2024 року, вона дозволила йому не відвідувати її уроки.

Свідок ОСОБА_36 , допитаний судом у присутності матері та представника органу опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради підтвердив, що 14 травня 2024 року на уроці хотів здати роботу і встав, ОСОБА_1 взяла його за руку і потягнула на робоче місце, йому було боляче, на руці були почервоніння, які до вечора зникли, після чого її уроків не відвідував, бо боявся, що вчителька знов буде кричати. Зазначив, що ОСОБА_1 сварилась на всіх, а також бачив, як вона шарпала за руки ОСОБА_37 і Омарову.

Свідок ОСОБА_7 також повідомила суду, що 14 травня 2024 року до неї зателефонував син, який був дуже схвильований, казав, що вчителька шарпала дітей, бо він та інші діти не були готові до уроку. Зазначила, що вони живуть у селі та не завжди можуть вчасно придбати необхідні матеріали для уроку, однак ОСОБА_1 цього не розуміла. ОСОБА_38 жалівся, що на її уроках завжди шум і крики, та після 14 травня 2024 року казав, що у нього сині руки, проте вона подумала, що це сліди від кулькової ручки. На зап`ясті дитини вона виявила сліди від пальців, а потім синці, до лікаря не зверталась. Зазначила, що син так боявся вчительку, що при зустрічі на вулиці просив перейти на інший бік, щоб не зустрічатись із нею, на уроки ОСОБА_1 більше не ходив.

Свідок ОСОБА_39 , допитаний судом у присутності матері та представника органу опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради дав аналогічні пояснення.

Свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що 14 травня 2024 року їй подзвонила дочка з плачем, щоб вона приїхала в школу, бо ОСОБА_1 шарпала її і кричала, коли та хотіла викинути сміття. На руці дитини залишились сліди нігтів на зап`ясті, які були не глибокі. Дочка жалілась, що вчителька до неї чіпляється, не хотіла ходити на уроки, однак оскільки до кінця 4 класу залишалось недовго, не хотіла скаржитись директору, думала потерпіти, однак після інциденту 14 травня 2024 року дала згоду дочці не ходити на уроки ОСОБА_1 . Підтвердила, що поліція фотографувала почервоніння, подряпини у дітей.

Свідок ОСОБА_33 , допитана судом у присутності матері та представника органу опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради підтвердила обставини, про які вона розповідала матері. Зазначала, що у неї дійсно були подряпини від нігтів, ОСОБА_1 часто підвищувала голос без будь-якого приводу.

Свідок ОСОБА_8 в суді підтвердила, що 14 травня 2024 року прийшла за дитиною за 15 хвилин до закінчення 5 уроку, почула як сильно кричить вчитель, а коли підійшла класний керівник ОСОБА_5 і вони разом зайшли до класу, діти почали жалітись останній на ОСОБА_1 , показували сліди на руках. До класу прийшла заступник директора ОСОБА_4 , ОСОБА_40 ,, почали з`ясовувати обставини, викликали поліцію, бо скарги на вчительку були неодноразово. Зазначила, що її дитина не хотіла ходити на уроки, просила перевезти в інший клас, бо на уроках ОСОБА_1 кричить так, що у неї болить голова.

Свідок ОСОБА_5 - класний керівник 4 класу, підтвердила обставини, зазначені свідком ОСОБА_8 , а також додала, що ОСОБА_1 14 травня 2024 року не намагалась пояснити ситуацію, а лише кричала у присутності дітей, тому вони із заступником директора ОСОБА_4 змушені були вивезти дітей в актову залу, куди також прийшло більшість батьків, які отримали дзвінки від дітей. По приїзду поліції інспектор ОСОБА_27 спілкувалась із дітьми та батьками, фотографувала сліди ушкоджень. Щодо конфлікту із ОСОБА_1 зазначила, що вона дійсно є пенсійного віку, але на прохання батьків та директора залишилась викладати у гімназії, що дуже не подобалось ОСОБА_1 , якій через її поведінку батьки просили годин не надавати. У зв`язку із цим ОСОБА_1 скаржилась у відділ освіти, цькувала її та погрожувала фізичною розправою, через що вона навіть зверталась до поліції. Зазначила, що ОСОБА_1 є конфліктною, створювала в колективі несприятливі умови, однак ні батьків ті дітей вона проти ОСОБА_1 не намовляла, батьки самі організувались, оскільки скарги на її поведінку надходили від дітей неодноразово.

Аналогічні пояснення щодо поведінки ОСОБА_1 у присутності дітей 14 травня 2024 року дала суду свідок ОСОБА_4 , яка є заступником директора, та прийшла в клас за його вказівкою. Зазначала, що на ОСОБА_1 надходили раніше усні скарги, а також батьки писали звернення, щоб їй не надавали години викладання, бо діти не будуть ходити на її уроки. Крім того, надходили скарги і від вчителів, з якими вона конфліктувала. Підтвердила, що ОСОБА_1 була присутня на загальних зборах, з приводу ситуації, що склалась пояснювала, що дітей намовили батьки. Зазначила, що ОСОБА_41 дуже спокійний, контактний хлопчик та не міг придумати, що його шарпали, він дійсно 14 травня 2024 року виглядав переляканим.

Свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , які були членами комісії з перевірки за фактом звернення ОСОБА_2 , підтвердили обставини про застосування фізичного та психологічного насильства до учнів, викладені в акті перевірки, які також обговорювалися на загальних зборах трудового колективу та було рекомендовано її звільнити. Зазначали, що усні бесіди із батьками і дітьми проводили 14 травня 2024 року, які в подальшому були оформленні письмовими зверненнями батьків, зміст яких покладено в основу акту перевірки, окремі пояснення після 14 травня 2024 вже не відбирались, бо уважали, що цих звернень достатньо. ОСОБА_1 у своїх поясненнях комісії усе заперечувала, від підписання акту перевірки та наказу про звільнення відмовилась під підпис. Після інциденту частина дітей перестала відвідувати уроки ОСОБА_1 . Звертали увагу, що підставою звільнення була аморальна поведінка ОСОБА_1 14 травня 2024 року, яка полягала у застосуванні до дітей фізичного та психологічного насильства, однак при прийнятті рішення про звільнення ураховували і поведінку вчителя, на яку і раніше надходили аналогічні скарги від батьків учнів та колег.

При цьому свідок ОСОБА_18 звертала увагу суду, що батько ОСОБА_23 загинув, і дитина потребує особливої уваги, однак ОСОБА_1 обзивала його психічно хворим і 14 травня 2024 року він отримав подряпини. ОСОБА_3 також характеризувала як відкриту та спокійну дитину, який не міг спровокувати таку поведінку вчителя.

У судовому засіданні ОСОБА_27 , яка є інспектором ювенальної поліції ВП №4 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області зазначила, що приїхала до гімназії за викликом, що надійшов на лінію102 про те, що вчителька шарпала дітей, обзивала образливими словами. Вона опитала дітей та їх батьків, зафіксувала сліди насильницьких дій (почервоніння, сліди від нігтів) на фото, які були виявлені у Стрельчука Д, Гобельчука А, ОСОБА_42 , та роз`яснила батькам їх право звернутись із письмовими заявами про вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_1 усе заперечувала. Не побачила, що на дітей чинився будь-який тиск з боку батьків чи вчителів з метою обмовити вчителя. Зазначила, що у довідці за результатами перевірки вказано на відсутність в діях ОСОБА_1 адміністративного чи кримінального правопорушення, оскільки на момент її складення остання вже була звільнена з роботи, а батьки постраждалих дітей із заявами про вчинення кримінального правопорушення не звертались. Крім того уважала, що ч.5 ст.173-4 КУпАП передбачає відповідальність за булінг (цькування) учасника освітнього процесу, об`єктивною стороною якого є систематичне вчинення фізичного, психологічного, економічного, сексуального насильства, а не його одноразове застосування.

Аналогічні обставини та пояснення викладені у довідці про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні ОСОБА_2 ЄО №2263 від 14 травня 2025 року по факту боулінгу. Крім того у ньому зазначено, що ураховуючи, що відповідно до наказу директора Красилівської гімназії №2 №08-к від 23 травня 2024 року ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя початкових класів на підставі п.3 ч.1 ст.41 КЗпП, а тому матеріали перевірки не підлягають внесенню до ЄРДР, оскільки в даній події відсутній склад адміністративного та кримінального правопорушення.

Ураховуючі викладене, суд уважає, що вчинення позивачкою аморального поступку, що полягав у застосуванні до здобувачів освіти учнів 4 класу Красилівської гімназі №2 фізичного та психологічного насильства 14 травня 2024 року на уроці «Дизайн і технології», який несумісний з продовженням роботи, що має виховну функцію, підтверджується наведеними вище доказами, зокрема письмовими зверненнями батьків, доповідними записками класного керівника та заступника директора, поясненнями батьків та дітей, допитаних у судовому засіданні, а також матеріалами перевірки по факту булінгу №964 ВП №4 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ЄО №2263 від 14 травня 2024 року.

Твердження позивачки про фальсифікування цих доказів, зокрема про те, що конфлікт був штучно створений з метою її звільнення з роботи після того, як 10 травня 2024 року наказом директора №39-од їй було оголошено догану, ініціатором конфлікту була також вчителька гімназії ОСОБА_2 , яку підтримала класний керівник ОСОБА_5 , з якою у позивачки були неприязні відносини, які намовили проти неї батьків та дітей, є надуманими.

У судовому засіданні допитані свідки-батьки наголошували, що причиною написання звернень 15-20 травня 2024 року була виключно неприпустима поведінка вчительки по відношенню до дітей 14 травня 2024 року, яка підтверджувалась об`єктивними даними виявленими у дітей слідами насильства, про що вказували і допитані судом малолітні свідки.

Позивачкою не наведено жодних об`єктивних підстав, які б ставили під сумнів їх пояснення.

Висновок за результатом перевірки проведеної ВП №4 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області по факту боулінгу №964 ЄО №2263 від 14 травня 2024 року про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, суд оцінює критично, оскільки систематичність, про яку зазначено у відповіді від 28 травня 2024 року, адресованої ОСОБА_2 , є обов`язковою умовою об`єктивної сторони ст.173-5 КУпАП ( мобінг цькування працівника), а не ст.173-4 КУпАП булінг учасника освітнього процесу, за якою заявниця просила притягнути ОСОБА_1 до відповідальності.

Разом з тим, суд звертає увагу, що підстави притягнення до адміністративної відповідальності не є предметом цього розгляду.

Проте, вказані обставини, а також той факт, що батьки здобувачів освіти у встановленому законом порядку не звертались до органів поліції із заявами про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення та не оскаржували дії працівників поліції щодо не притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не є підставою для звільнення останньої від відповідальності за вчинення аморального проступку, а свідчить лише про те, що батьки своїм правом ініціювати притягнення її до відповідальності не скористались.

Застосування фізичного насильства до дітей, незалежно від його наслідків, а також психологічного насильства, порушують їх право на безпечні та нешкідливі умови навчання, повагу до їх людської гідності; захист під час освітнього процесу від приниження честі та гідності, будь-яких форм насильства, передбачені ст.53 Закону України «Про освіту».

Суд уважає, що комісія з перевірки, створена відповідно до наказу директора №40-од від 14 травня 2024 року, належним чином провела перевірку звернення ОСОБА_2 , урахувала звернення інших батьків, у яких також відображались пояснення дітей, наданих 15-20 травня 2024 року після інциденту 14 травня 2024 року, відібрала у ОСОБА_1 пояснення та з метою оцінки її дій провела загальні збори трудового колективу, який більшістю голосів визнав поведінку позивачки аморальною.

При цьому висновку про необхідність звільнення позивачки комісія та трудовий колектив гімназії дійшли не із загальної оцінки поведінки ОСОБА_1 , а з огляду на конкретні факти, які мали місце 14 травня 2024 року, підтверджені здобувачами освіти та їх батьками, що мало наслідком відмову здобувачів освіти від надання освітніх послуг ОСОБА_1 , що також підтверджувалось доповідними записками останньої про кількість присутніх дітей на її уроках.

Також була урахована і попередня поведінка ОСОБА_1 , на яку надходили скарги від батьків і колег, що підтверджується зверненнями трудового колективу від 07 вересня 2020 року, 23 лютого 2022 року щодо створення позивачкою нестерпних умов у колективі (Т.2 а.с.1, 6), зверненнями батьків ОСОБА_15 від 26 серпня 2022 року, ОСОБА_16 від 07 листопада 2022 року, (Т.1 а.с.85, 86), ОСОБА_43 від 10 листопада 2020 року), колективного звернення батьків 3А класу від 15 квітня 2024 року про ненадання ОСОБА_1 годин викладання (Т.1 а.с.87).

Значний педагогічний досвід позивачки ОСОБА_1 , наявність в неї вищої категорії та присвоєння звання «Старший вчитель» за значні досягнення в показниках роботи жодним чином не стосуються її поведінки стосовно учнів та встановлених фактичних обставин не спростовує.

Той факт, що звернення батьків, покладені в основу акту перевірки Актом №2 від 22 травня 2024 року, адресовані директору гімназії, а не комісії з перевірки, не є істотним та не впливає на правдивість викладених у них обставин.

Доводи позивачки та її представника про те, що оскаржуваний наказ про звільнення не відповідає вимогам ч.3 ст. 149 КЗпП, оскільки у ньому не зазначено, у чому полягало порушення трудових обов`язків (тобто в чому полягала її аморальна поведінка) спростовується змістом наказу, у якому зазначено, що її звільнено на підставі пункту 3 статті 41 КЗпП України, ураховуючи зафіксовані Актом №2 від 22 травня 2024 року факти, що свідчать про аморальну поведінку вчительки ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що наказ директора Красилівської гімназії №2 Красилівської міської ради №08-к від 23 травня 2024 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.3 ч.1 ст. 41 КЗпП за вчинення працівником, який виконує виховні функції аморального проступку, не сумісного продовженням даної роботи є законним, прийнятий з урахуванням вимог ст.148, 149 КЗпП, а тому позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволенню не підлягає.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує наступне.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ст.141 ЦПК Українисудові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Оскільки у задоволенні позову судом відмовлено у повному обсязі, клопотання позивачки та її представника про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 81,134, 141, 262-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Красилівської гімназії №2 Красилівської міської ради Хмельницької області про поновлення на посаді вчителя початкових класів Красилівської гімназії №2, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Красилівська гімназія №2 Красилівської міської ради Хмельницької області, місцезнаходження: вул. Грушевського, 187 м. Красилів Хмельницького району Хмельницької області, 31002, .

Повне рішення складено 12 червня 2025 року.

Суддя: