Номер провадження: 22-з/813/200/25
Справа № 523/6893/24
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

10.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Лозко Ю.П., Коновалова В.А.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Суворовський районний суд м. Одеси ухвалою від 30 липня 2024 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовив.

Одеський апеляційний суд постановою від 17.12.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 липня 2024 року - скасовано.

Ухвалено нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме : -земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:2585, площею 0,0322 га., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227; -земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:2379, площею 0,0484 га., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227; -земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:3517, площею 0,016 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237;-земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:3516, площею 0,016 та, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237; -земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:3513, площею 0,0298 та, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237; -земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:3507, площею 0,0342 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237; -земельну ділянку, кадастровий номер :01:009:0562, площею 0,05 га, розташовану за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Іванковичі. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214; -земельну ділянку, кадастровий номер :01:009:0183, площею 0,1га, розташовану за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Іванковичі. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214; -земельну ділянку, кадастровий номер :04:001:0020, площею 0,25га, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239; -земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:1853, площею 0,0364га, розташовану за адресою: АДРЕСА_8 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27.

На адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про часткове скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначає, що ним було укладено ряд попередніх договір купівлі-продажу нерухомого майна, тому накладення арешту на ці ділянки порушує права третіх осіб.

Вказує, що про розгляд апеляційної скарги не знав, судових повісток та інших повідомлень не отримував, у зв`язку з чим не мав можливості надати суду пояснення та документальні докази на їх підтвердження.

Зазначає про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

У зв`язку із мобілізацією, волонтерською діяльністю, припинено роботи Державного реєстру, оформлення права власності було призупинено, проте на теперішній час робота з третіми особами була поновлено з питань реєстрації та обслуговування об`єктів, на які накладено арешт.

Не погоджуючись з доводами заяви про часткове скасування заходів забезпечення позову, представник позивача надав заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні вказаної заяви, звертав увагу суду на прийняте по справі судове рішення яке не зміг надати судовій колегії.

Вказував, що постанова Одеського апеляційного суду від 17.12.2024 є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою.

Представники сторін з`явились до судового засідання та надали свої пояснення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши клопотання, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи ж забезпечення позову відповідно до змісту статті 150 ЦПК України забезпечуються, зокрема, накладенням арешту на майно відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно частини 2 статті 158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

За змістом частин сьомої - дев`ятої вказаної статті у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Проте, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову, оскільки потреба у забезпеченні позову не відпала та не відбулось зміни обставин, що спричинили застосування заходів забезпечення позову. Стороною відповідача на момент судового розгляду не надано судового рішення по суті справи, клопотань про відкладення судового розгляду до судової колегії не надходило.

Посилання заявника на те, що застосовані заходи забезпечення порушують права третіх осіб є необґрунтованим з огляду на таке.

У відповідності з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно ч. 1 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У відповідності з ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна)особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно п. п. 1, 1-1, ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Закон №1952-1V від 01.07.2004 р.) державній реєстрації прав підлягають:

- право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості;

- спеціальне майнове право на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі,

У Державному реєстрі прав також реєструються передбачені законом речові права та їх обтяження на об`єкти незавершеного будівництва та майбутні об`єкти нерухомості.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Із аналізу наведених вище норм закону вбачається, що законодавцем встановлено чіткий порядок виникнення речових прав у осіб щодо об`єктів нерухомого майна, зокрема, щодо житлових будинків та об`єктів незавершеного будівництва.

Так, ОСОБА_1 , як продавець за попередніми договорами, копії яких останнім було надано разом з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, - для того щоб укласти відповідні Договори купівлі-продажу (основні договори) щодо об`єктів нерухомого майна, а саме, житлових будинків або об`єктів незавершеного будівництва які, як стверджує відповідач, розміщуються в межах спірних земельних ділянок на які накладено арешт, спочатку в передбаченому законом порядку повинен зареєструвати речове право на зазначені об`єкти нерухомого майна на себе, як власника такого майна, і лише тільки після такої реєстрації укладати відповідні договори купівлі-продажу зазначених житлових будинків або об`єктів незавершеного будівництва з подальшою передачею майнових прав на таке нерухоме майно покупцям.

Тобто, набути права власності (речові правам на житлові будинки або об`єкти незавершеного будівництва, які як зазначає відповідач розміщуються в межах земельних ділянок на які накладено арешт, будь-які треті особи в тому числі і покупці за Попередніми договорами (зазначеними відповідачем) мають змогу тільки лише після того, як відповідач (продавець) зареєструє таке речове право на себе.

І вже у відповідача (продавця), як у власника зазначених об`єктів, за Договорами купівлі-продажу придбати ці об`єкти нерухомого майна з подальшою реєстрацією речових прав на зазначені об`єкти на себе.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази із змісту яких можна встановити наявність зареєстрованих речових прав у відповідача ( ОСОБА_1 ) або у будь-яких третіх осіб щодо об`єктів нерухомого майна, а саме, житлових будинків або об`єктів незавершеного будівництва які, за твердженням відповідача, розміщено в межах земельних ділянок на які накладено арешт.

Заявником не надано жодного доказу про наявність будь яких майнових прав третіх осіб на нерухоме майно, яке розташовано в межах зазначених земельних ділянок.

Крім того, згідно абз. 1 ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Таким чином, попередній договір - це документ, який в жодному разі не підтверджує факт набуття права власності на нерухоме майно, а лише є письмовою домовленістю сторін протягом певного строку укласти в майбутньому договір (основний договір купівлі-продажу).

Попередній договір - це документ, який укладається між продавцем і покупцем перед укладанням основного договору купівлі-продажу нерухомості на умовах, встановлених попереднім договором. Правова сутність попереднього договору, полягає у спонуканні до укладення в майбутньому основного договору шляхом встановлення відповідного обов`язку та фіксації умов основного договору.

Накладення арешту на земельну ділянку, щодо якої укладено попередній договір купівлі- продажу обмежує права продавця на розпорядження нерухомістю. Попередній договір, хоча і встановлює обов`язок укласти основний договір, не переносить право власності на покупця, тому арешт може бути накладено на земельну ділянку продавця, тим більше, що строк дії попередніх договорів закінчувався в 2021 році і сторона відповідача не надала суду матеріали щодо подальшого руху по цім договорам які б свідчили про активність сторін або про виниклі перешкоди.

Із зазначеного вбачається, що арешт, який накладено на земельні ділянки на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року у цивільній справі №523/6893/24 про вжиття заходів забезпечення позову, на момент розгляду питання не порушує майнових прав третіх осіб, зокрема на житлові будинки або об`єкти незавершеного будівництва які, за твердженням відповідача, розміщено в межах земельних ділянок на які накладено арешт. Натомість, в матеріалах справи містяться докази, що підтверджує і сам відповідач, що права власності на земельні ділянки на які накладено арешт на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року у цивільній справі №523/6893/24 про вжиття заходів забезпечення позову, - належать відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Із наведеного вище чітко вбачається, що доводи відповідача про порушення прав третіх осіб в наслідок накладення арешту на зазначені земельні ділянки на момент слухання справи є необґрунтованими, безпідставними, такими що не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи та такими, що не підлягають прийняттю до уваги, що не позбавляє сторону відповідача права на звернення до суду при наявності відповідних доказів або підстав для скасування накладеного арешту на майно відповідача в подальшому.

Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

У відповідності з пунктом 3.3 розділу 3 Державних будівельних норм України (ДБН В .2.2- 15:2019) багатоквартирний будинок - це житловий будинок, що включає три і більше квартир, приміщення загального користування і загальні інженерні системи. Може бути зблокованого, секційного, коридорного, галерейного і терасноготипів.

У відповідності з пунктом 3.15 розділу 3 Державних будівельних норм України (ДБН В.2.2- 15:2019) квартира - це комплекс взаємопов`язаних приміщень, що використовуються для проживання однієї сім`ї різного чисельного складу, який включає: основні приміщення - житлову (житлові) кімнату та підсобні приміщення.

Таким чином, квартира - це самостійний об`єкт нерухомого майна реалізація речових прав на який не залежить від речових прав на земельну ділянку на якій розташовано багатоквартирний будинок в якому розміщується така квартира.

Із зазначеного вбачається, що перехід права власності на земельну ділянку або накладення обтяження на земельну ділянку у вигляді накладення арешту в межах якої розміщено багатоквартирний будинок жодним чином не перешкоджає власникам квартир цього будинку вільно реалізовувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження такими квартирами в тому числі і права відчуження таких квартир і відповідно, не порушує права таких осіб (власників квартир).

Із зазначеного вбачається, що арешт, який накладено на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:002:2379 та :01:002:1853 на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року у цивільній справі №523/6893/24 про вжиття заходів забезпечення позову, жодним чином не порушує майнових прав третіх осіб, зокрема власників квартир та нежитлових приміщень, які розміщено в багатоквартирних будинках за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_8 , які в свою чергу розміщено в межах зазначених земельних ділянок.

Під час розгляду питання про забезпечення позову суд не досліджує обставини справи, а лише перевіряє необхідність вжиття заходів забезпечення для запобігання ускладненню виконання рішення або для захисту прав позивача.

Відповідач наводить суду обставини, які є предметом розгляду справи по суті, як такі що вирішують питання обґрунтованості позову, проте вони підлягають дослідженню судом під час розгляду заяви про забезпечення позову чи його скасування, оскільки такі обставини є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті, тому колегія суддів не може на цей момент надати їм оцінку.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 6 ст. 158 ЦПК України, відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин , що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 157, 158, 374 - 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову- залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова