Справа № 357/1826/25
Провадження № 2/357/2203/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ )

09 червня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Любченко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , та просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу VOLKSWAGEN LT 35 2004 року випуску в сумі 110 575 грн. та судові витрати по справі.

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період з 06.12.2019 року по 09.10.2022 року сторони перебували в шлюбі та в період спільного проживання , в шлюбі набули в спільну власність автомобіль VOLKSWAGEN LT 35 2004 р.в., що був оформлений на відповідача. Позивач вказує, що за презумпцією спільності права власності подружжя, придбаний під час шлюбу автомобіль є спільною сумісною власністю сторін та належить в рівних частках, по 1/2 кожному. Однак, позивачу стало відомо, що 15.02.2022 року ОСОБА_3 без згоди позивача та його відома, не в інтересах сім`ї, перереєструвала автомобіль марки VOLKSWAGEN LT 35 2004 року випуску на іншу особу шляхом укладання договору купівлі-продажу в ТСЦ №8046. Позивач стверджує, що не надавав згоду на укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу, а тому позивач просить визнати спірний автомобіль спільним майном подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину даного ТЗ і за відповідачем визнати право власності на 1/2 частину цього авто та стягнути з відповідача грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля, визначеної на час відчуження цього автомобіля.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 03.03.2025 прийняв позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 28).

28.04.2025 року представник позивача подала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.41-43).

29.04.2025 року ухвалою судді було задоволено клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.46-47)..

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Чернецька Г.М. підтримала позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив не подала, жодних клопотань не заявила та матеріали справи містять підтвердження про направлення відповідачу рекомендованою кореспонденцією повістки в судові засідання на 02.04.2025, 07.05.2025, а виклик в судове засідання на 09.06.2025 повернувся із відміткою «адресат відмовився отримувати лист».

На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечила представник позивача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 06.12.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб у Дарницькому районному у місті Києві відділі ДРАЦС ГТУЮ в м. Києві, актовий запис № 2515, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Встановлено, що 09.09.2022 року сторони розірвали шлюб, що стверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду по справі № 357/5025/22 (а.с.9-11).

Встановлено, що сторони 30.10.2021 року, в період шлюбу, придбали транспортний засіб «VOLKSWAGEN LT35 2004 р.в.». На підставі договору купівлі-продажу № 8047/2021/2887074 від 30.10.2021, укладеного у ТСЦ 8047 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві, вказаний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_3 , що стверджується інформаційним листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 22.06.2023 (а.с. 12).

З вказаного листа вбачається, що 15.02.2022 року транспортний засіб «VOLKSWAGEN LT 35» 2004 р.в. було перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу № 8046/2022/3108318 від 15.02.2022, укладеного у ТСЦ 8046 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві.

Разом з позовною заявою позивач надав довідку середньої ринкової ціни автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35» 2004 року випуску VIN: НОМЕР_2 , складену суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 . Зі змісту вказаної довідки слідує, що середня ринкова ціна автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35» 2004 року випуску, станом на день відчуження становила 221 150 грн. (а.с.13-17).

Представник позивача в судовому засіданні ствердила, що ОСОБА_1 не надавав дозволу на відчуження спільного автомобіля та не був присутнім при продажі ТЗ. Кошти, які відповідач виручила від продажу авто не були витрачені в інтересах сім`ї, оскільки на той час між сторонами погіршилися відносини, було розпочато процес по розірванню шлюбу та 09.09.2022 р. в судовому порядку їхній шлюб був розірваний. Добровільно відшкодувати вартість частки спільного автомобіля та мирно вирішити спір, ОСОБА_3 не бажає.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

За ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до положень ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Так, у судовому засіданні було встановлено, що транспортний засіб «VOLKSWAGEN LT 35» 2004 року випуску VIN: НОМЕР_2 був придбаний сторонами у період їхнього шлюбу, та зареєстрований цей ТЗ на відповідача ОСОБА_3 .

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Отже, ураховуючи вище викладене та презумпцію спільності права власності подружжя на майно, автомобіль «VOLKSWAGEN LT 35» 2004 року випуску VIN: НОМЕР_2 , набутий у власність в період зареєстрованого шлюбу сторін, та презумпція його спільності не спростована, суд вважає, що заявлений до поділу транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності.

Відповідач не заперечила, що 15.02.2022 продала спірний автомобіль без письмової згоди свого чоловіка ОСОБА_1 , тобто розпорядилася спільним майном на свій розсуд проти волі іншого співвласника. Також, відповідач ні в який спосіб не заперечила та не спростувала твердження позивача, що виручені від продажу кошти залишилися у неї.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч.4 ст. 71 СК України присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16 (провадження № 61-19420св18)).

У випадку поділу між подружжям неподільної речі виплата одному з подружжя компенсації його частки у майні здійснюється за дійсною (ринковою) вартістю цього майна на час розгляду справи, а у разі неможливості її встановлення визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно, оскільки присудження одному з подружжя компенсації його частки у майні за ціною, нижчою ніж ринкова вартість цього майна, є порушенням права одного з подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18).

Однак, в даній справі позивач просив стягнути з відповідача компенсацію його частки майна, вартість якої визначена на момент відчуження спільного майна, тобто станом на 15.02.2022 року.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України)

Як було встановлено судом, відповідач продала спірний транспортний засіб без письмової згоди позивача, та не заперечила, що продаж відбувся без згоди позивача ОСОБА_1 , чим порушила його майнові права. Відповідач не надала доказів, що грошові кошти одержані нею за договором купівлі продажу № 8046/2022/3108318 від 15.02.2022 були використані в інтересах сім`ї.

Таким чином, суд приходить до висновку, що автомобіль «VOLKSWAGEN LT 35» 2004 року випуску VIN: НОМЕР_2 входить до складу майна, що підлягає поділу, але оскільки даний ТЗ був відчужений відповідачем на свій розсуд проти волі іншого подружжя, тобто позивача, то в даному випадку, є обґрунтованою вимога про присудження позивачу грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на цей автомобіль.

А отже, позов в частині стягнення компенсації вартості 1/ 2 частини спільного майна підлягає до задоволення, зокрема, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок поділу спільного майна подружжя, половину вартості автомобіля VOLKSWAGEN LT 35 2004 року випуску, в сумі - 110 575 грн.

При цьому, слід зазначити, що є взагалі необґрунтованими позовні вимоги про визнання за позивачем та відповідачем права власності на частки ( по 1/2 ) на авто VOLKSWAGEN LT 35 2004 р.в., оскільки є встановленим, що даний ТЗ відчужений та перебуває у власності іншої особи, яка не є учасником справи, крім того, відповідач не виявила наміру набути у власність частку на автомобіль, який продала, а відповідач просить стягнути грошову компенсацію своєї частки. З пояснень представника позивача в судовому засіданні слідує, що позивач бажає лише отримати компенсацію своєї частки від проданого автомобіля, тому вимоги про визнання за сторонами права власності на автомобіль VOLKSWAGEN LT 35 2004 р.в. є нелогічними, необгрунтованими і така позиція сторони позивача не дає можливості дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині.

Також, суд зазначає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, тому заявлення окремо вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідними. Такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).

Щодо судових витрат.

При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатила судовий збір у загальному розмірі 3422,70 грн.

Згідно ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню та суд задовольняє лише одну позовну вимогу, то з відповідача слід стягнути на користь позивача в рахунок компенсації судових витрат, суму пропорційно до розміру задоволених вимог - 1211,20 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 133,141, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), в рахунок поділу спільного майна подружжя, половину вартості автомобіля VOLKSWAGEN LT 35 2004 року випуску в сумі - 110 575 грн. (сто десять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять гривень) та судові витрати по справі в сумі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12.06.2025 року.

Суддя О. Я. Ярмола