Справа №463/5426/25
Провадження №2-з/463/25/25
УХВАЛА

про повернення заяви про забезпечення доказів

17 червня 2025 року місто Львів

Суддя Личаківського районного суду м. Львова Ціпивко І.І., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви,

встановила:

До Личаківського районного суду м. Львованадійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви.

Заявниця просить суд витребувати в ТзОВ «Маркет-Матс» письмову довідку (повідомлення) всіх сум, що належать ОСОБА_1 при звільненні. В обгрунтування заяви покликається на те, що 28.01.2020 на підставі наказу №28/01-1-к від 28.01.2020 вона була звільнена з роботи згідно із ст. 38 КЗпП України з посади картографа у ТзОВ «Маркет-Матс». При звільненні їй не виплачено заборгованості по заробітній платі. Довідки про стан заборгованості при звільненні також не вручено. Спроби отримати вказану довідку не принесли результат. Отже, у неї є реальні та очевидні складнощі для здобуття потрібного їй доказу, у формі довідки про стан заборгованості після звільнення, для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Вивчивши матеріали заяви, суддя дійшов висновку про наявність підстав для її повернення.

Так, форма та зміст заяви про забезпечення доказів мають відповідати вимогам ст. 117 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України заява про забезпечення доказів повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Такий правовий висновок щодо застосування положень статті 116 ЦПК України зроблено в постанові Верховного Суду, ухваленій в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, від 01.04.2020 року у справі №367/6751/18-ц (провадження №61-23322св19).

Проте, в порушення вимог ЦПК України, заявником у своїй заяві про забезпечення доказів не наведено жодного об`єктивного факту на підтвердження того, що зазначені в заяві документи можуть бути втрачені або їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим. Більше того, заява не містить навіть припущень щодо ймовірності виникнення таких обставин у майбутньому.

Відповідно до положень ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається, зокрема, докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні та обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів згодом або засіб доказування може бути втрачений.

Таким чином, процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд (суддя) розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність, тощо).

Крім того, основною складовою обґрунтованості заяви про забезпечення доказів є необхідна доведеність обставин, що існують достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому.

Аналогічний висновок зроблено в ухвалі Верховного Суду від 02.05.2019 року, постановленій за результатами розгляду справи №3д/9901/2/19.

Крім цього, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку статей 116-117 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи відповідно до ст. 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.

Більше того, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (статті 116-119 ЦПК України), та витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідного доказу, який неможливо отримати самостійно (ст. 84 ЦПК України).

Суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника, щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Отже, дослідивши заяву, суддя дійшов висновку, що заявлені у ній вимоги по своїй суті не є вимогами про забезпечення доказів, адже обставини, які, на думку заявниці, вказують на необхідність забезпечення доказів, полягають лише у тому, що вона не має можливості самостійно отримати такі докази, а не у тому, що такі докази у майбутньому можуть бути втраченими або їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Таким чином, заявницею у поданій заяві не зазначено обґрунтування необхідності забезпечення доказів, а також не вказані підстави, що доведені належними доказами, припускати, що докази, які вона просить забезпечити, можуть бути втрачені або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

При цьому, порушене заявницею питання про витребування доказів може бути оформлене відповідним клопотанням і подане разом з позовною заявою чи в межах справи, яка перебуватиме на розгляді суду, у випадку, якщо заявниця звернеться з позовом.

Відповідно до ч. 4 ст. 117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин заяву слід повернути заявниці, як таку, що не відповідає вимогам ст. 117 ЦПК України.

Керуючись ст. 117, 260, 261, 353 ЦПК України,

постановила:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заявиповернути заявниці.

Роз`яснити заявниці, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із аналогічною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Ухвалу складено та підписано 17.06.2025 року.

Суддя І.І. Ціпивко