ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/5256/23 Провадження № 2/636/1042/25
09 червня 2025 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Карімова І.В.,
за участю секретаря судового засідання Ріпи І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
Акціонерного товариства (АТ) «Райффайзен Банк» в особі представника за довіреністю Лозіної Ольги Юріївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
05 жовтні 2023 року АТ «Райффайзен Банк» ( який є правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль») в особі представника Лозіної О.Ю. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-115244599 від 22.11.2021 року в сумі 131334,72 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі - 119 286,56 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі - 12 048,16 грн., а також судові витрати у розмірі 2684,00 грн. зі сплати судового збору.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.04.2017 року ОСОБА_1 звернулась до позивача і підписала Угоду № РDV2-1962797 про акцепт Публічної пропозиції/Угода. Відповідно до цієї угоди відповідачка прийняла/ акцептувала публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», що оприлюднені та знаходяться у вільному доступі на сайті банку www.raiffeisen.ua, висловив повну та безумовну згоду з її умовами.
зменшення фінансового навантаження на позичальника шляхом обміну СМС повідомленнями із відповідачем відповідно до п.1.5 ст. 1 Розділу 6 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», які розміщені у відкритому доступі на офіційному сайт позивача. Сторони дійшли згоди, що реструктуризація (лонгація, продовження строку кредиту, капіталізація, кредитні канікули та інші види реструктуризації)може бути здійснена банком без підписання між банком та клієнтом додаткових договорів до заяви.
У порушення умов Заяви-Договору та вимог ст. ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України відповідач зобов`язань не виконав, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 09.10.2023 року позовну заяву АТ «Райффайзен Банк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 11.04.2004 року задоволено клопотання представника позивача та зупинено провадження у справі у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_1 до встановлення кола спадкоємців на підставі п.1ч.1 ст.253 ЦПК України.
Ухвалами Чугуївського міського суду Харківської області від 14.10.2004 року провадження у справі відновлено та задоволено клопотання представника позивача про витребування з Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області та Третьої Харківської міської нотаріальної контори спадкову справу відносно ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подалі представник позивача надав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав за заявленими підставами.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 26 лютого 2025 року закрито підготовче провадження, і справа призначена до розгляду по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справі, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

20.04.2017 року ОСОБА_1 звернулась до позивача і підписала Угоду № РDV2-1962797 про акцепт Публічної пропозиції/Угода. Відповідно до цієї угоди відповідачка прийняла/ акцептувала публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», що оприлюднені та знаходяться у вільному доступі на сайті банку www.raiffeisen.ua, висловив повну та безумовну згоду з її умовами.

22.11.2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-115244599 (надалі по тексту Заява-Договір/кредитний договір), за яким кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 93800,00 грн. до 22.11.2027 року ( 72 місяці) під фіксовану процентну ставку -29,90% річних(п. 31. Кредитного договору), а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом щомісячно ануїтетними платежами (п.3.5.1 пункту 3.5 статті 3 розділу 6 Правил, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором. В подальшому, з 26.02.2022 року у зв`язку із несплатою відповідачем у процесі кредитування відсотків такі прострочені відсотки шляхом реструктуризації заборгованості були капіталізовані до суми кредиту. Таке збільшення суми кредиту не супроводжувалися видачею кредитних коштів позичальнику, реструктуризація проведена дистанційно без підписання паперових угод, без звернення до відділення банку, через офіційний сайт позивача, направлення на зменшення фінансового навантаження на позичальника шляхом обміну СМС повідомленнями із відповідачем відповідно до п.1.5 ст. 1 Розділу 6 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», які розміщені у відкритому доступі на офіційному сайт позивача. Сторони дійшли згоди, що реструктуризація (лонгація, продовження строку кредиту, капіталізація, кредитні канікули та інші види реструктуризації) може бути здійснена банком без підписання між банком та клієнтом додаткових договорів до заяви.

Банк виконав свої зобов`язання, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 93800,00 грн., перерахувавши їх 22/11/2021 року на поточний рахунок № НОМЕР_1 . Факт отримання відповідачкою грошових коштів підтверджується наданою до суду копією виписки по рахунку ОСОБА_1 .

Згідно копії паспорту споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою» від 22.11.2021, заяву № 014-RO-82-115244599 на приєднання до договору добровільного страхування життя, графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки( з урахуванням вартості всіх сукупних послуг) був погоджений з ОСОБА_1 , яка підписала вказані документи електронним підписом: 757009 НОМЕР_2.

У зв`язку із припиненням ОСОБА_1 виконання своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином банком 27.07.2023 року за вих. № 114/5-271510 відповідачці направлено вимогу про дострокове (протягом 30 днів з дня отримання вимоги) виконання грошових зобов`язань за кредитним договором в розмірі 14 225,88 грн. станом на 26.07.2023 р., з яких: 268,59- прострочена заборгованість за кредитом; 11 657,29 грн.- прострочена заборгованість за відсотками, а всього на суму 131334,72 грн.

Відповідачкою не надано відповіді на зазначену вимогу.

Як вбачається з наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 26.07.2023 року заборгованість відповідача перед позивачем за Заявою-Договором становить 131 334,72 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі - 119 286,56 грн., яких прострочено - 2568,59 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі - 12 048,16 грн., в тому числі прострочено відсотків - 11657,29 грн.

На час розгляду справи судом відомостей про погашення цієї заборгованості не надано, її розмір відповідачкою не спростований.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За положенням ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд вважає, що АТ «Райффайзен Банк» ( який є правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль») доведено укладання кредитного договору з ОСОБА_1 та розмір наявної заборгованості за цим договором.

Як вбачається з нотаріально посвідченої копії спадкової справи № 15/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , яка заведена Великобурлуцькою державною нотаріальною конторою Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( в особі завідувача Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори у порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Л. Лученко) спадкова справа № 15/2023 заведена на підставі отриманої претензії АТ «Райффайзен Банк». У разі звернення Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області спадкоємців ОСОБА_1 їм будуть доведені вимоги позивача.

Згідно інформаційної довідки №74773288 від 16.11.2023 14607 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), наданої у зв`язку з підготовкою до видачі свідоцтва про право на спадщину, відсутня інформація щодо ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно зі статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 295/15702/20, «Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.иВказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.иТакий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали».

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами п`ятою - сьомою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що АТ «Райффайзен Банк» як кредитор спадкодавця ОСОБА_1 в установлений ст. 1281 ЦК України пред`явив свої вимоги до спадкоємця(спадкоємців) відповідачки, звернувшись до нотаріальної контори з претензією про існуючу заборгованість спадкодавця.

Як зазначено вище, відповідно до копії спадкової справи № 15/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 та інформаційної довідки №74773288 від 16.11.2023 14607 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), наданої у зв`язку з підготовкою до видачі свідоцтва про право на спадщину, відсутня інформація щодо ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто відсутня інформація щодо спадкоємців за заповітом або за законом , які прийняли спадщину після померлої ОСОБА_1 шляхом подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

При цьому позивачем не заявлені клопотання про витребування доказів щодо наявності або відсутності спадкоємців відповідно до частин 3 та 4 статті 1268 ЦК України, та Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна.

За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно зі статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 295/15702/20 «Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.иВказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.иТакий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами п`ятою - сьомою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що АТ «Райффайзен Банк» як кредитор спадкодавця ОСОБА_1 в установлений ст. 1281 ЦК України пред`явив свої вимоги до спадкоємця(спадкоємців) відповідачки, звернувшись до нотаріальної контори з претензією про існуючу заборгованість спадкодавця.

Як зазначено вище, відповідно до копії спадкової справи № 15/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 та інформаційної довідки №74773288 від 16.11.2023 14607 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), наданої у зв`язку з підготовкою до видачі свідоцтва про право на спадщину, відсутня інформація щодо ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто відсутня інформація щодо спадкоємців за заповітом або за законом , які прийняли спадщину після померлої ОСОБА_1 шляхом подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, і яким видано свідоцтво про право на спадщину.

При цьому позивачем не заявлені клопотання про витребування судом доказів щодо наявності територіальної громади, яка стала власником відумерлого майна відповідно до ст. 1277 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16 зазначено, що суди мають встановити: чи пред`явлено вимогу кредитором до спадкоємців у визначені законом строки; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; дійсний розмір вимог кредитора; обсяг спадкового майна та його вартість.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що АТ «Райффайзен Банк» не надано доказів на підтвердження того, що наявні спадкоємці померлої позичальниці (за законом чи за заповітом), які прийняли спадщину після її смерті, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову АТ «Райффайзен Банк» з огляду на його необґрунтованість.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 247, 265, 141, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» в особі представника за довіреністю Лозіної Ольги Юріївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його оголошення до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений також у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», , юридична адреса: 01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова,4-А; електронна пошта - ;

Суддя І.В. Карімов