КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/3072/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8102/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бандурченко Юлії Володимирівни в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2024 року у складі судді Петришин Н.М.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення збитків, моральної шкоди та пені,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом у якому просить стягнути із ФОП ОСОБА_1 збитки у розмірі 24 000 грн (попередню оплату за договором), 31 039 грн - збитки (витрати, які особа зробила для відновлення порушеного права), 10 000 грн - моральної шкоди та 43 200 грн - пені відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позов обґрунтовано тим, що 04 січня 2024 року між сторонами укладено договір підряду № 040124, за умовами якого ФОП ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання виконати роботи щодо виготовлення меблів: ліжка і стінової панелі «Піраміда» 80*120, 2 тумби, банкетки, стінової панелі 192*300.

Відповідач мав виконати вказану роботу протягом 24 робочих днів з моменту отримання матеріалів виконавцем.

Загальна вартість робіт складає 40 000 грн, з яких попередня оплата становить 24 000 грн, що сплачується одразу при укладенні договору, та 16 000 грн - остаточний розрахунок, що сплачуються в момент підписання акту прийому-передачі виконаних робіт.

Так, позивачем на виконання умов договору 04 січня 2024 року сплачено попередню оплату послуг у розмірі 24 000 грн ФОП ОСОБА_1 мав виконати роботу щодо виготовлення меблів у строк до 07 лютого 2024 року. Проте у передбачений строк зазначену роботу не виконав. З огляду на викладене, ОСОБА_2 відмовилася 14 березня 2024 року в односторонньому порядку від договору підряду № 040124 від 04 січня 2024 року та просила повернути отриману передоплату у розмірі 24 000 грн у строк до 21 березня 2024 року, про що направила повідомлення ФОП ОСОБА_1 .

Однак, дані вимоги позивачки відповідачем проігноровані у зв`язку з чим вона звернулася 18 березня 2024 року до іншого підрядника - ФОП ОСОБА_3 та уклала з останнім договір купівлі-продажу № 97253, за умовами якого ОСОБА_2 придбала наступні товари: 1 ліжко з м`якою оббивкою Almador Ліжко Sienna 180*200*29 2 п/м; prestige 2769 Almador (TopTextil); ножки бокал білі; 2 основа для матраца Lux Estel KM 180*200*3. Сума замовлення за вищевказаним договором склала 31 039 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму збитків (предоплата) в розмірі 24 000 грн, пеню у розмірі 15 000 грн, моральну шкоду у розмірі 1 000 грн та судовий збір у розмірі 448 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Бандурченко Ю.В. в інтересах ФОП ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову.

Вказано, що у рішенні суд посилається на те, що повітряні тривоги не можуть бути форс-мажорною обставиною, оскільки договір було укладено після введення воєнного стану, а тому вважається що дані обставини не є форс-мажорними, разом з тим у відповідності до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, який знаходиться у відкритому доступі. У зв`язку з чим, скаржник вважає, що є не доцільним, повідомляти про форс-мажорні обставини, які є загальновідомим фактом. Позивачу було відомо, що роботи проводилися на території області, яка межує з областями на яких ведуться активні бойові дії, а у новинах неодноразово повідомлялося про обстріли міста та можливі влучення у житлові об`єкти та об`єкти інфраструктури, що в першу чергу могло призвести до збоїв або відключень світла.

Зазначено, що скаржник направляв фотографії меблів, дані фото-докази є достовірним та достатнім доказом виконання прописаних договором робіт. Разом з тим відмова можлива лише у тому випадку, якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (а це понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. У зв`язку з тим, що аванс сплачений позивачкою у розмірі 24 000 грн було витрачено скаржником на придбання матеріалів, аванс стягненню не підлягає у відповідності до п. 3.6 договору.

Також зауважено, що меблі знаходяться у розібраному стані, у цьому ж стані відправляються замовнику, а тому зрозуміти повноту виконаної роботи можливо лише при повній збірці та встановленні меблів. На даний час, робота виконана у повному обсязі, а самі меблі зберігаються на складі скаржника.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Зарудяний А.В. в інтересах ОСОБА_2 вважає, що обставини на які посилається відповідач не підтверджені належними доказами, суперечать дійсним обставинам справи, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення районного суду.

Відповідач в судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлений належним чином від його представниці адвоката Бандурченко Ю.В. надійшло клопотання про розгляд справи про розгляд справи без їх участі (а.с. 85 т. 2).

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката Зарудяного А.В. в інтересах ОСОБА_2 , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Убачається, що рішення відповідачем оскаржено лише в частині задоволених вимог, а тому в іншій частині не переглядається.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає в повній мірі.

Зі справи убачається, що 04 січня 2024 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір підряду № 040124 (а.с. 15-20 т.1).

Відповідно до п. 1.1 договору ОСОБА_2 доручає, а ФОП ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання виконати роботу щодо виготовлення: ліжка і стінової панелі «Піраміда» 80*120, 2 тумби, банкетки, стінової панелі 192*300.

Згідно п. 2.1 договору, виконавець виконує передбачені даним договором роботи протягом 24 робочих днів з моменту отримання матеріалів виконавцем.

За змістом п. 2.3 договору, у зв`язку з наявністю об`єктивних обставин, а також обставин відповідно до п. 5.2 даного договору, строки виконання робіт можуть бути подовжені.

Загальна вартість робіт за договором складає 40 000 грн (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору замовник проводить оплату за цим договором у 2 етапи: замовник здійснює попередню оплату в розмірі 24 000 грн, яка вноситься в момент підписання договору; замовник проводить остаточний розрахунок з виконавцем в розмірі 16 000 грн після закінчення всіх робіт по даному договору в момент підписання акту прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до п. 2.2 даного договору.

У п. 4.1 договору сторони погодили, що виконавець зобов`язується виконати роботу зі своїх матеріалів, своїми силами, механізмами і обладнанням відповідно до прийнятого ескізу або угоди в обсязі і терміни, передбачені договором.

У п. 5 договору сторони визначили обставини непереборної сили, та передбачили, що сторона, яка не виконує своїх обов`язків, повинна повідомити іншу сторону про перешкоду і її вплив на виконання зобов`язань за цим договором.

У разі невиконання або неналежного виконання умов договору сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України та даного договору (п. 8.1 договору).

Відповідно до п. 9.2 договору, дострокове розірвання договору може мати місце за згодою сторін або на підставах, передбачених чинним законодавством України, цим договором, з відшкодуванням понесених збитків.

Згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 04 січня 2024 року ОСОБА_2 внесла на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 попередню оплату в розмірі 24 000 грн (а.с. 21 т.1).

З наданих до суду скріншотів переписки між сторонами у месенджері «Viber» видно, що між сторонами вівся діалог про виконання відповідачем замовлення щодо виготовлення меблів, умов договору, строків виконання та інше (а.с. 22-49 т.1).

14 березня 2024 року ОСОБА_2 направила відповідачу повідомлення про відмову від вищевказаного договору підряду та вимагала повернути сплачену суму попередньої оплати в строк до 21 березня 2024 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повідомлення та копіями квитанцій про оплату поштового відправлення (а.с. 51-54 т.1).

Направляла позивачка вказане повідомлення від 14 березня 2024 року відповідачу й месенджер «Viber» та електронну пошту (а.с. 55-57 т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу № 97 253, укладеного 18 березня 2024 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , остання придбала наступні товари: 1 ліжко з м`якою оббивкою Almador Ліжко Sienna 180*200*29 2 п/м; prestige 2769 Almador (TopTextil); ножки бокал білі; 2 основа для матраца Lux Estel KM 180*200*3, загальною вартістю 31 039 грн (а.с. 58 т.1).

Згідно чеку від 18 березня 2024 року на суму 1 000 грн та товарного чеку 19 березня 2024 року на суму 30 039 грн ОСОБА_2 сплатила 31 039 грн за придбані відповідно до Договору купівлі-продажу № 97 253 від 18 березня 2024 року товари (а.с. 61 т.1).

Задовольняючи позов в частині стягнення попередньої оплати за договором у розмірі 24 000 грн з відповідача, районний суд виходив з домовленості вказаної вимоги позивачкою.

Такий висновок районного суду є обґрунтованим у цій частині.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України).

Статтею 882 ЦК України встановлено передання та прийняття робіт за договором будівельного підряду. Так, за змістом цієї норми замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття; передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами; у разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною; акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно ч. 4 ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені положеннями статті 651 ЦК України, відповідно до яких зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини другої статті 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Аналогічні висновки щодо застосування вищезазначених норм ЦК України у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року в справі № 318/2249/16-ц, від 17 лютого 2021 року в справі № 755/10345/18.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання договору підряду виконавцем, замовник відмовився від подальшої співпраці за даним договором підряду, а виконавець, в свою чергу, зобов`язувався повернути кошти за невиконаний обсяг робіт.

Убачається, що позивачка неодноразово зверталась до відповідача щодо строку виконання умов договору від 04 січня 2024 року, термін якого мав закінчитися 07 лютого 2024 року (24 дні).

Однак ФОП ОСОБА_1 вказані роботи у визначені строки не виконав, а тому договір підряду є розірваним з 14 березня 2024 року.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач вчасно почав виконувати роботу, та надавав достовірну інформацію, яка б свідчила, про її хід та обсяги.

При цьому посилання скарги на те, що виконати умови договору вчасно йому завадила форс-мажорна обставина, а саме, те, що роботи проводилися на території, яка межує з областями на яких ведуться активні бойові дії, колегія оцінює критично, оскільки відповідач не повідомив, що саме ця обставина була причиною затримки у виготовленні замовлення зазначеного у договорі підряду.

За таких обставин районний суд обґрунтовано задовольнив позовну вимогу про стягнення 24 000 грн предоплати, яку позивачка сплатила за умовами договору, які відповідач у визначені строки не виконав.

Крім того, убачається, що позивачка просила стягнути 43 2000 грн визначеної за період з 08 лютого 2024 року по 14 березня 2024 року, за наступним розрахунком: 40 000 грн (вартість робіт згідно умов договору) * 3 * 36 / 100.

Статтею 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); роботою є діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 21); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Отже, у зв`язку з не виконанням зобов`язання за договором, у відповідача виник обов`язок зі сплати неустойки у вигляді пені за період прострочення відповідачем зобов`язання щодо виконання роботи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції з врахуванням вказаних положень ч. 3 ст. 551 ЦК України обґрунтовано зменшим розмір неустойки із 43 200 грн до 15 000 грн, що не буде перевищувати розмір сплаченої позивачкою передоплати.

Обґрунтовано районним судом також зменшено моральну шкоду з заявленої 10 000 грн до 1 000 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, про її розмір має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З огляду на що та з урахуванням конкретних обставин справи та загальних засад розумності, справедливості, пропорційності, заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним та підставно зменшений районним судом до 1 000 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, які були предметом у суді першої інстанції, на правильність висновків суду не впливають та фактично стосуються переоцінки доказів, встановлених на їх підставі обставин справи, а також власного тлумачення скаржником норм чинного законодавства.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Бандурченко Юлії Володимирівни в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: