Справа № 953/2522/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря Бірукової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Горшкова Галина Іванівна до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Горшкової Г.І.,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Горшкова Галина Іванівна, в якій вона просить розірвати шлюб з ОСОБА_2 , який був зареєстрований 21 вересня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, про що складено відповідний актовий запис № 4634. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025 визначено головуючого суддю Юрлагіну Т.В.

24 березня 2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

10 червня 2025 року від відповідача ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про надання строку на примирення. В обґрунтування клопотання зазначив, що раніше повідомляв суд про те що станом на даний час перебуває на військовій службі за контрактом осіб офіцерського складу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка з 21.01.2025 по теперішній час виконує бойові (спеціальні) завдання у складі ТГр «Покровськ» ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де займає посаду заступника командира військової частини по роботі з особовим складом. У зв`язку із проходження військової служби під час дії воєнного стану, позовну заяву із додатками до неї не отримав, про зміст позовних вимог йому не відомо, можливості отримати позовну заяву з додатками у відповідному відділенні Укрпошта (у разі її надходження до відділення Укрпошти) або ознайомитися з матеріалами справи безпосередньо у Київському районному суді м. Харкова не має можливості. Крім того, в матеріалах електронної цивільної справи №953/2522/25 відсутня позовна заява з додатками до неї, у зв`язку із чим не може ознайомитися із її змістом в електронному вигляді. Таким чином, йому не відомі підстави та обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Повідомляє суд, що з моменту укладення шлюбу по сьогоднішній день прикладає зусилля щодо збереження шлюбу. Вказує, що інколи дійсно виникають дрібні непорозуміння стосовно ведення спільного господарства, але вони носять тимчасовий характер. Він докладає максимум зусиль щодо врегулювання спірних питань та непорозумінь, які виникають. Свій вклад у ведення спільного бюджету робить постійно, оскільки офіційно працевлаштований і заробітну плату спільно із позивачкою розраховує задля справедливого узгодження і розподілення на задоволення потреб сім`ї. Зазначає, що хоче щоб син ріс у повноцінній родині. Крім того, вказує, що дружина не повідомляла його про намір розірвати шлюб, вважає, що підстави для його розірвання відсутні.

У судовому засіданні позивач заперечувала проти задоволення вказаного клопотання, зазначила, що з ОСОБА_2 разом не проживають, вона з сином з лютого 2025 року проживали у її батьків, однак вже у квітні орендували квартиру та проживають окремо. Вказала, що з відповідачем спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету. Зазначила, що відповідач нехтував виконанням обов`язків чоловіка та батька, основне фінансове навантаження перебувало на ній, крім того, увесь побут також був на ній. Чоловік не дає їй відчуття безпеки, з його боку мало місце домашнє насилля, психологічний тиск на неї, з його боку були зради, поведінка була байдужою та ворожою. Зазначила, що їх спільна дитина страждає через постійні скандали, подальше їх спільне проживання суперечить її інтересам та інтересам дитини. З огляду на вищевикладене просила строк на примирення не надавати.

Представник позивача ОСОБА_4 підтримала позицію ОСОБА_1 , просила відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного документу ОСОБА_2 в його електронний документ, доставлено 12.06.2025.

Розглянувши клопотання відповідача про надання строку для примирення подружжя та зупинення провадження у справі, заслухавши пояснення позивача та її представника, враховуючи основні засади цивільного судочинства, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

У відповідності до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити строк для примирення подружжя, який не може перевищувати шість місяців, крім випадків, передбачених частиною другою статті 111 Сімейного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 112 СК України, а також пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно із роз`ясненнями вказаної Постанови вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Cуди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2019 у справі №605/434/18, яка кореспондує з пунктом 10 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Водночас відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.01.2020 у справі № 200/952/18, надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком.

Наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення. При цьому надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу звернулася у березні 2025 року. Провадження у справі було відкрито 24.03.2025 року. 03 квітня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження з підстав перебування відповідача у складі Національної гвардії України, у задоволенні якого ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.05.2025 було відмовлено.

Посилання відповідача на неотримання позовної заяви та не ознайомлення з її змістом спростовуються матеріалами справи. Так, відповідно до довідки про доставку електронного документу, копію позовної заяви з додатками (назва файлу Adobe Scan 13/05/2025) було надіслано одержувачу ОСОБА_2 в його електронний кабінет, доставлено до електронного кабінету: 13.05.2025 17:34:49.

Судом врахована позиція позивача, яка висловлена у судовому засіданні, відповідно до якої позивач наполягає на розірванні шлюбу та категорично заперечує проти надання строку на примирення.

Суд також враховує положення ст. 56 СК України, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Крім того, важливим також є той факт, що позов про розірвання шлюбу подано позивачем ще 18.03.2025, однак протягом такого значного проміжку часу (близько трьох місяців) подружжя так і не примирилось.

Факт підтримання позовних вимог позивачем та заперечення щодо надання строку для примирення, свідчать про небажання позивача вдаватися до будь-яких заходів, спрямованих на відновлення подружніх відносин. На думку суду, примирення подружжя у визначений судом строк, можливе, зокрема за умови, якщо обидві сторони допускають можливість збереження шлюбу та готові до взаємних поступок з ціллю відновлення взаємовідносин.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на відсутність з боку позивача волевиявлення щодо встановлення строку на примирення з чоловіком, суд вважає, що задоволення клопотання відповідача буде суперечити ст. 24, 56 СК України, а тому заявлене клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 251, 259, 260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про надання строку на примирення - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

СУДДЯ: Т.В. Юрлагіна