Справа № 161/1766/25
Провадження № 2/161/1654/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гриня О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

І. Описова частина.

1.1. Позиція позивача.

28 січня 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач, ОСОБА_2 ) про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 березня 2024 року між сторонами був укладений договір оренди житла, відповідного до якого позивач винаймав будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язувався сплачувати щомісячну плату у розмірі 20 000,00 грн.

Позивач вказує, що згідно із домовленістю з відповідачем, він сплатив «залогову суму» у розмірі 20 000,00 грн., яка, на його переконання, повинна була бути повернута після припинення договору.

Зазначає, що позивач не повернула йому цю суму. Посилаючись на те, що вказана сума є в його розумінні заставою, позивач просить суд стягнути її з відповідача на свою користь.

1.2. Позиція відповідача.

Відповідач у письмових поясненнях на позов, які по суті є відзивом, позов заперечила. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що позивач у встановленому порядку не повідомляв відповідача про одностороннє припинення договору оренди, у зв`язку з чим сплачені ним кошти у розмірі 20 000,00 грн. були зараховані в рахунок оплати договору оренди за останній місяць.

1.3. Рух справи.

Ухвалою суду від 02 травня 2025 року справу прийнято до провадження іншим складом суду та визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відповідності до положень частини другої статті 279 ЦПК України, розгляд справи по суті розпочався 02 червня 2025 року.

ІІ. Мотивувальна частина.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, з таких підстав.

2.1. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 15 березня 2024 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_1 (ореднар) укладений договір оренди житла, за умовами якого відповідач отримав в платне користування житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Орендна плата за користування житлом була встановлена у розмірі 20 000,00 грн. за один календарний місяць та повинна була вноситися не пізніше 15 числа місяця, за який здійснюється оплата, готівкою або безготівковим розрахунком (п.п.3.1, 3.2).

Договір вступив в силу з моменту його підписання та діяв протягом одного календарного року (п.4.2).

Договір вважається достроково розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до нього (п.4.5).

Текст договору не містить у собі будь-яких положень щодо забезпечення виконання зобов`язань неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ст.546 ЦК України).

На виконання вищенаведеного договору, 15 березня 2024 року між сторонами був підписаний акт прийому-передачі житла та майна.

Також сторонами був складений акт оплати до договору, в якому міститься два записи:

1) про внесення орендної плати у розмірі 20 000,00 грн. 15 березня 2024 року;

2) про внесення «гарантований платіж» у розмірі 20 000,00 грн., дата не зазначена.

Внесення обох платежів скріплено підписами сторін.

В матеріалах справи відсутні будь-які інші докази стосовно проведення оплат за договором оренди.

2.3. Позиція суду.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

В свою чергу, у статті 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З аналізу вищенаведених положень цивільного законодавства слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання може вчиняться учасниками цивільних відносин виключно у письмовій формі. Укладення такого правочину в усній формі, а бо шляхом вчинення сторонами конклюдентних дій не допускається.

Всупереч вищенаведеному позивач, стверджуючи про те, що внесена ним сума у розмірі 20 000,00 грн. з позначкою в акті оплат «гарантований платіж» є одним із видів забезпечення виконання зобов`язань, а саме заставою, не надав суду будь-яких доказів укладання відповідного правочину забезпечення у письмовій формі.

Сама відповідач заперечує факт існування будь-яких правочинів забезпечення між сторонами, зокрема і застави, а вважає внесені спірні кошти оплатою за останній місяць оренди житла. Враховуючи відсутність будь-якого письмового правочину про протилежне, суд дійшов висновку, що як відносини застави, так і будь-якого іншого способу забезпечення виконання зобов`язань, передбаченого главою 49 ЦК України, між сторонами відсутні.

Отже, оскільки підстава позову, на якій звертається позивач до суду, а саме що внесені ним кошти з позначкою «гарантований платіж» є заставою, як спосіб забезпечення виконання зобов`язання, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про повернення таких коштів слід відмовити.

2.4. Розподіл судових витрат.

Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, всі судові витрати позивача залишаються за ним.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 265, 280ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП невідомий.

Повне рішення суду складено та підписано 12 червня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Олександр ГРИНЬ