Номер провадження 2/754/3987/25
Справа №356/144/25
06 червня 2025 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Березанський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення стягнення аліментів,
Позивач звернувся до Березанського міського суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Березанський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення стягнення аліментів.
Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Березанського районного суду м. Березань від 15.12.2017 року по справі № 356/1373/17 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час, вказане рішення перебуває на примусовому виконані у Березанському відділі державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження № НОМЕР_3 . Розпорядженням Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією № 780 від 02.10.2024 року Відповідача, ОСОБА_2 звільнено від повноважень піклувальника відносно неповнолітньої онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з відсутністю взаєморозумінням з піклувальником. Таким чином, позивач вважає, що на даний час у відповідачки ОСОБА_2 відсутні як моральні та юридичні підстави для отримання аліментів на дитину, відносно котрої вона позбавлена прав опікуна, і котра при цьому з відповідачкою не проживає вже тривалий час, а відтак він вимушений звертатись до суду з вказаним позовом.
Ухвалою судді Березанського міського суду Київської області від 27.01.2025 вище вказану справу передано на розгляд за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва.
05.03.2025 справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 розгляд даної судової справи визначено здійснювати судді Зотько Т.А.
Ухвалою судді від 28.03.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
01.04.2025 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, з доданим примірником позовної заяви для третьої особи, а також з копією квитанції про оплату судового збору у розмірі 605, 60 грн.
Ухвалою судді від 02.04.2025 року позовну заяву повторно було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
03.04.2025 року на електронну адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, з доданою квитанцією про доплату судового збору.
Згідно ухвали судді від 04.04.2025 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвала про відкриття провадження по справі, матеріали позовної заяви з додатками були направлені відповідачці на адресу зареєстрованого у визначеному законом порядку місця проживання, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Оскільки відповідачка у встановлений судом строк не надала до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком є позивач у справі.

Розпорядженням Деснянської районної ради в м. Києві державної адміністрації №681 від 09.11.2021 встановлено піклування над ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її житлом та майном.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 20.09.2018 у справі № 356/1373/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання онуки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 грудня 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Вказане рішення набрало законної сили 21.05.2019 року.

03.07.2019 року Березанським ВДВС у Броварському районі Київської обасті було відкрито виконавче провадження №АСВП:НОМЕР_3 з примусового виконання рішення Баришівського районного суду Київської області від 20.09.2018 у справі № 356/1373/17. Стан ВП: Примусове виконання.

Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховною Радою України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що право дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 273 СК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що, з урахуванням інтересів дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків або інших законних представників, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16).

Судом встановлено, що відповідно до Розпорядження Деснянської районної ради в м. Києві державної адміністрації №780 від 02.10.2024, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної ради в м. Києві державної адміністрації (протокол від 19 вересня 2024 року №19) та розглянувши заяву ОСОБА_3 , було звільнено ОСОБА_2 від повноважень піклувальника над неповнолітньою онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її житлом та майном, у зв`язку з відсутністю взаєморозумінням з піклувальником. Зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації здійснювати контроль за дотриманням прав та інтересів неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та вжити заходів щодо влаштування її до сімейних форм виховання. Визнано таким, що втратило чинність Розпорядження Деснянської районної ради в м. Києві державної адміністрації №681 від 09.11.2021 «Про встановлення піклування над ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її житлом та майном».

Згідно з Актом обстеження умов проживання, засвідченого в.о. начальника служби у справах дітей Боярської міської ради від 11.10.2024 здійснено перевірку умов проживання без реєстрації (ВПО) неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 і встановлено, що у дитини є окрема кімната, облаштована усім необхідним, місцем навчання, у сім`ї стосунки побудовані на взаємоповазі, порядності та дружбі.

Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.02.2025 уклала шлюб з ОСОБА_6 ..

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, факт звільнення відповідачки ОСОБА_2 від повноважень піклувальника над неповнолітньою онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її житлом та майном, у зв`язку з відсутністю взаєморозумінням з піклувальником та зміни місця проживання дитини від піклувальника до іншої особи, є обставиною, яка припиняє стягнення аліментів на користь того, з ким раніше проживала дитина, тобто з позивача на користь відповідачки.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що вимога позивача про припинення стягнення аліментів, встановлених рішенням Березанського районного суду м. Березань від 15.12.2017 року у справі №356/1373/17, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.50, 129 Конституції України, ст.ст.4, 10, 12-13, 77-83, 89, 95, 174, 263-265, 268, 279-280, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст.7, 180, 192, 273 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Березанський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення стягнення аліментів задовольнити.

Припинити починаючи з 02.10.2024 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 грудня 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття, які стягуються на підставі рішення Баришівського районного суду Київської області від 20.09.2018 у справі № 356/1373/17.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Дані позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Дані відповідачки: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

3-особа: Березанський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), юридична адреса: м. Березань, Броварський район Київської області, вул.Набережна, 4, .

Повний текст рішення складено та підписано 12.06.2025.

Суддя: Т.А.Зотько