Справа: 164/375/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року. Селище Маневичі.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Токарської І.С.,

з участю секретаря Власюка С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Камінь - Каширської РВА - Голубчук Т.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селище Маневичі Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Камінь - Каширської районної військової адміністрації, Маневицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Камінь - Каширському районі, до ОСОБА_2 про скасування усиновлення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що між ним та ОСОБА_2 20 лютого 2020 року Маневицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану було зареєстровано шлюб. До укладення шлюбу у відповідачки вже була малолітня дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 16 вересня 2020 року його було оголошено усиновлювачем малолітньої ОСОБА_3 , змінено прізвище з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та по батькові з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». З часом стосунки між позивачем по відповідачкою погіршилися, сімейні відносини не склалися, в результаті чого рішенням Маневицького районного суду від 09 січня 2025 року шлюб між ними розірвано. Спільний побут, проживання між сторонами було припинено задовго до розірвання шлюбу, з часу розладу сімейних стосунків, неповнолітня ОСОБА_8 взагалі не сприймає його як батька, внаслідок чого у нього зникли як і можливості, так і бажання займатися вихованням дитини. Відповідачка створює перешкоди у спілкуванні з неповнолітньою ОСОБА_8 , постійно наголошує, що він ніколи не стане батьком для ОСОБА_9 , не бажає, щоб він приймав участь у її вихованні. Підставою прийняття позивачем рішення про усиновлення, стало те, що відповідачка зазначила цю обставину як умову укладення шлюбу між ними. Вважає, що найкращим захистом інтересів дитини в конкретному випадку буде скасування усиновлення. А тому просив позов задовольнити, скасувати усиновлення ОСОБА_8 за рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 16 вересня 2020 року, внести зміни до актового запису, змінити прізвище та по батькові дитини.

У судовому засіданні позивач позов у частині скасування усиновлення підтримав із наведених у ньому підстав, зазначив, що усиновлення дитини відбулося через його бажання мати сім`ю. Але так як відносини не склалися ні з відповідачкою, ні з її дочкою, шлюб було розірвано і сімейні відносини втрачено, однак не заперечував щодо бажання дитини залишити його прізвище та по батькові.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Камінь - Каширської РВА - Голубчук Т.П. стосовно задоволення позову у частині скасування усиновлення не заперечувала, підтримали клопотання дитини залишити їй прізвище « ІНФОРМАЦІЯ_4 » і по батькові « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Відповідно до частини 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, а тому, беручи до уваги заяву відповідачки ОСОБА_2 вважає доцільним ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, проаналізувавши обставини справи та дослідивши письмові матеріали, суд приходить наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Зі змісту ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

За змістом ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Статтею 207 СК України передбачено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст.282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Згідно з ч. ч. 3-5 ст.232 СК України з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 238 СК України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання, якщо дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; та якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Отже, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини.

Пленум Верховного Суду України в постанові №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п.

Відповідно до ст. 239 СК України у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами. У разі скасування усиновлення відновлюються права та обов`язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. У разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. У разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по батькові, які вона одержала у зв`язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім`я, по батькові, які вона мала до усиновлення.

Частиною 2 ст. 239 СК України встановлено, що у разі скасування усиновлення відновлюються права та обов`язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 09 січня 2025 року було розірвано (а. с. 11, 13).

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 16 вересня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , оголошено усиновлювачем малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано Маневицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внести наступні зміни до актового запису № 132 від 21 жовтня 2011 року, який складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції, про народження дитини - ОСОБА_3 : батьком дитини вказати ОСОБА_1 , змінити прізвище з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та по батькові з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (а.с. 9-10).

За змістом ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Із метою з`ясування думки дитини відносно скасування усиновлення, Службою у справах дітей Маневицької селищної ради за дорученням Служби у справах дітей Камінь- Каширської РДА було проведено бесіду з малолітньою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами якої вдалося з`ясувати, що малолітня ОСОБА_9 не заперечує відносно задоволення позову, не бажає бачитися, спілкуватися та проводити час із батьком, оскільки між ними відсутній сталий психологічний зв`язок, вона не сприймає ОСОБА_1 повноцінно як батька. Також просила залишити ії прізвище « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та по батькові « ІНФОРМАЦІЯ_4 », оскільки вважає, що зміна прізвища негативно вплине на її психоемоційний стан та призведе до непорозумінь з друзями та однокласниками (а.с. 43).

За вказаних обставин, враховуючи, що тривалий час між усиновлювачем та малолітньою дитиною, склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання ним своїх батьківських обов`язків, позивач, як усиновлювач не користується авторитетом у дитини, враховуючи думку самої дитини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування усиновлення.

Поряд з цим, враховуючи, що малолітня дитина не виявила бажання на присвоєння їй прізвища та по батькові, які вона мала до усиновлення, суд не вбачає підстав для внесення змін до актового запису, шляхом поновлення відомостей, записаних до усиновлення дитини та виключення з актового запису відомостей про усиновлювача, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7, 171, 207, 232, 238-239 СК України, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Скасувати усиновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 16 вересня 2020 року у справі №164/1069/20.

У задоволенні решти позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 18 червня 2025 року.

Суддя

Маневицького районного суду І.С. Токарська