Справа №: 148/660/25
Провадження № 2/148/435/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Дамчук О.О.,

за участю секретаря Носулько К.П.

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в спрощеному порядку з повідомленням сторін в м. Тульчин цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ПІНГ-ПОНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ПІНГ-ПОНГ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1705006 від 28.12.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.12.2019 ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір про споживчий кредит № 1705006. Згідно з умовами якого відповідач отримав 5000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток № 1 до договору № 1705006 від 28.12.2019) платіж повернення кредиту та сплати процентів мав бути внесений відповідачем 27.01.2020. ТОВ «МІЛОАН» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Відповідач у свою чергу умов вказаного кредитного договору не виконав. У подальшому, 13.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір факторингу № 1/4, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 1705006 від 28.12.2019 укладеним з відповідачем. У свою чергу ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «ФК ПІНГ-ПОНГ» на підставі договору факторингу № 1/4 від 13.12.2021, у тому числі за кредитним договором № 1705006 від 28.12.2019 укладеним з відповідачем. Згідно з умовами договору позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання первісному кредитору та після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості.

Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК ПІНГ-ПОНГ» за кредитним договором № 1705006 від 28.12.2019, станом на 15.03.2025 в сумі 15015,00 грн, що складається із: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 5000,00 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 7515,00 грн, заборгованість за пенею у період з 28.12.2019 по 06.04.2020, також просить стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн.

У судове засідання представник позивача Лановий Є.М. (а.с.23), будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи не з`явилася. 21.04.2025 за допомогою підсистеми «Електронний суд» від останнього надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.68-69).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 , який повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку (а.с.57, 61, 65, 67, 70-71, 77-78) у судові засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Заяви та клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду від останнього не надходили.

Зі згоди представника позивача у відповідності до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до слідуючого.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене вище, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до ч.1 ст. 191 ЦПК України, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачем заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що не суперечить положенню частини 2 ст. 191 та частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, сторони в справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Судом встановлено, що 28.12.2019 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1705006 від 28.12.2019, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» надало відповідачу кошти в кредит в сумі 5000,00 грн., а останній зобов`язався повернути отриману суму на наступних умовах: Розмір кредиту 5000,00 грн.; строк користування кредитом 30 днів, кінцевий термін повернення 27.01.2020; тип процентної ставки - фіксована. Відсоткова ставка 0,01% в день, нараховується за кожен день користування позикою. Стандартна процентна ставка 2,50% в день діє протягом 60 днів (автопролонгація) за умови порушення терміну повернення кредиту (неповернення кредиту та несплати процентів за користування кредитом 27.01.2020) (а.с.47-49).

Кошти кредиту були надані відповідачу ТОВ відповідно до п. 2.1 договору, а саме кошти кредиту в розмірі 5000,00 були перераховані на банківський картковий рахунок відповідача (а.с.20).

Пунктом 2.2.3 договору визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п.1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, Що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства.

Згідно з п. 2.4.1. Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору.

Із змісту викладених вище пунктів договору вбачається, що в разі непогашення заборгованості у визначені у договорі строки, якщо за особистим зверненням позичальника не відбулась пролонгація на пільгових умовах, відбувається нарахування процентів на стандартних умовах та таке нарахування відбувається до повного виконання зобов`язання але не більше ніж як за 60 днів, при цьому Товариство може за власної ініціативи у будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування процентів до повного виконання Позичальником зобов`язання за договором або до моменту припинення нарахування таких за рішенням Товариства.

Із п. 3.2.6 Договору вбачається, що позикодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим Договором Позикодавець отримає від Позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим Договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч.2 ст.516 Цивільного кодексу України Позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором.

Також пунктами 6.1 та 6.2 Договору передбачено, що цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений на веб-сайті Товариства. Розміщені в особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (ЅМЅ) на мобільний телефонний номер Позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними Позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в Особистому кабінеті на сайті Товариства. Після укладення цей Кредитний договір розміщується в особистому кабінеті Позичальника.

Пунктом 6.5. договору визначено, що Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Відповідно до п. 6.4 Договору укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору, умовами якого було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитних зобов`язань, при цьому факт укладення договору підтверджується анкетою заявою на кредит № 1705006 (а.с.40) у якій зазначено послідовність дій відповідача та процес оформлення та розгляду заяви, та отриманням відповідачем грошових коштів, що у свою чергу підтверджується платіжним дорученням (а.с.20).

01.04.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір факторингу № 01/04, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с.10-16).

Згідно п. 2.1 Договору факторингу № 01/04 вбачається, що згідно умов цього Договору ТОВ «МІЛОАН» (Клієнт) зобов`язалося відступити ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (Фактор) права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги та Фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття «продаж дебіторської заборгованості» та «продаж прав боргових вимог». Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб`єкту-фактору за плату (Відповідно до ст. 4 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що факторинг є фінансовою послугою).

Згідно позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 11.09.2018 по справі № 909/968/16 вбачається, що метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату, що відрізняє договір факторингу від договору цесії.

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Однак позивачем до матеріалів позову не додано доказів виконання договору факторингу в частині сплати ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на користь ТОВ «МІЛОАН» за договором факторингу № 01/04 від 01.04.2020 фінансування на підтвердження укладення даного договору.

Із копій платіжних доручень (а.с.24-28) вбачається, що ТОВ «МІЛОАН» отримало від ТОВ «ВІН ФІНАНС» кошти у рахунок фінансування за отримані платежі згідно договору факторингу № 1/4 від 13.12.2021.

В матеріалах справи містяться докази сплати ТОВ «ВІН ФІНАНС» на користь ТОВ «МІЛОАН» фінансування за договором факторингу № 01/04 від 01.04.2024 (а.с.24-28), однак договору факторингу укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВІН ФІНАНС», договору надання платіжних послуг між ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «ВІН ФІНАНС» або доказів зміни назви ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» станом на 2020 рік до матеріалів справи не долучено.

Надані докази на підтвердження відступлення права вимоги за договором Факторингу № 01/04 від 01.04.2020, а саме витяг з реєстру боржників підписаний між неналежними сторонами, а саме ТОВ «ФК ПІНГ ПОНГ» та ТОВ «ВІН ФІНАНС», так як договір факторингу укладений між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», водночас реєстр боржників та акт прийому передачі реєстру боржників станом на 2020 рік (дату укладення договору факторингу) в матеріалах справи відсутні.

У матеріалах справи міститься лист ТОВ «ВІН ФІНАНС» від 13.11.2024, що ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» змінило свою назву на ТОВ «ВІН ФІНАНС», однак належних доказів такої зміни до матеріалів справи не додано.

У подальшому 13.12.2021 було укладено договір факторингу № 1/4 від 13.12.2021, за умовами якого ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «ФК ПІНГ-ПОНГ (а.с.17-19).

Із копії листа підтвердження виданого директором ТОВ «ВІН ФІНАНС» (а.с.29) вбачається перерахування позивачем коштів ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на виконання зазначеного вище Договору факторингу, що відповідно до вище зазначеного, не може бути належним доказом сплати фінансування на підтвердження укладення договору факторингу укладеного між ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «ФК ПІНГ-ПОНГ № 1/4 від 13.12.2021.

Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою.

Згідно положень частини першої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч.1 ст.1051 Цивільного кодексу України)

При цьому, за змістом ч.2 ст. 1051 Цивільного кодексу України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не можу ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. (ч.2 ст.58, ст.59 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №1705006 від 28.12.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та відповідачем у розмірі 15015,00 грн.

За обставин викладених вище, в суду відсутні підстави вважати, що позивач ТОВ «ФК ПІН-ПОНГ» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №1705006 від 28.12.2019.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ПІНГ-ПОНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ч.1 та 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, сплата судового збору та інших судових витрат покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 525-527, 530, 598-599, 610, 615, 626, 628, 629, 634, 1054, 1077-1079, 1081-1083 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ПІНГ-ПОНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області, протягом тридцяти днів, починаючи з дня проголошення, чи отримання копії рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.О.Дамчук