Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2025 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Питель О.В.,

секретар судового засідання Войтюк В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 125/2137/21 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за участі: представника позивача Рудич І.Р.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Жунку Д.С.,

УСТАНОВИВ:

У позовній заяві позивач зазначив, що 18.03.2008 ОСОБА_1 уклав з позивачем Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», банк) кредитний договір VICWGA, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 21532,34 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та у порядку, встановлених кредитним договором. Погашення заборгованості мало здійснюватися щомісяця у період сплати, відповідач повинен був надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат відповідно до умов кредитного договору. Банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, однак відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач 10.06.2009 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. 24.03.2011 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» та стягнуто з відповідача заборгованість у розмірі 144478,42 грн, що еквівалентно 18985,09 доларів США, що нарахована станом на 10.06.2009. Винесення рішення суду від 24.03.2011 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованості становить 6070,29 доларів США. Оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у рішенні суду від 24.03.2011, тобто за період з 18.03.2008 по 10.06.2009, то за період після подання позовної заяви від 10.06.2009, з 11.06.2009 по 29.09.2021 відповідач має заборгованість у розмірі 4831,75 доларів США (4831,75 доларів США 3% річних від простроченої суми). З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором позивач уклав договір поруки з ОСОБА_2 . Відповідно до п. 5 договору поруки, позивач направив на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором VICWGA. Відповідно до п. 6 договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені у письмовій вимозі кредитора, протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення. На підставі наведеного, позивач просив стягнути на його користь вказану суму з відповідача.

11.03.2022 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гитченко С.О. подав відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач не визнає позов, вважає вимоги позивача необгрунтованими. Представник відповідача вказує, що позивач посилається на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2011, яким з ОСОБА_1 стягнуто 144478,42 грн, однак, нарахування 3% річних робить не на суму, що визначена рішенням суду, а на необґрунтовані і недоведені (ч. 6 ст. 81 ЦПК України) розміри боргу у доларах. Просить застосувати строки позовної давності до всіх вимог позивача на підставі ст. 267 ЦК України, так як позивач нарахував 3% річних за період з 11.06.2009 по 29.09.2021, що перевищує 3 річний строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України, та з цих підстав просить відмовити у позові. Зазначив, що позивач безпідставно та необгрунтовано пред`явив до відповідача ОСОБА_2 вимогу про стягнення 3% річних, що виходить за межі кредитного договору і договору поруки, так як у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитним договором, що уже було встановлено між тими ж сторонами у справі № 125/296/15-ц, де Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 (провадження № 61-13626св18) встановив у останньому абзаці на сторінці 8: «Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК». Відповідач Вибиваний не визнає зазначеного позивачем у позовній заяві: «договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань», оскільки таке не відповідає встановленому у іншій справі між цими ж сторонами щодо того ж договору, де у постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 125/296/15-ц зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК». Вважає, що позов ґрунтується на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), оскільки, позивач не надав доказів видачі кредитів (ст. 78 - ст. 81 ЦПК України), а належним і допустимим доказом видачі кредиту є заява на видачу готівки. Однак, до позову не додано доказу про видачу кредиту, згідно з Інструкцією про касові операції в банках України, тому позивач не довів обставину про видачу кредиту належними і допустимими доказами згідно зі ст. 78 - ст. 81 ЦПК України. Також позивач не визнає ксерокопій кредитного договору, договору поруки, документу, який підтверджує надання кредиту (саме так позивач назвав доданий до позову документ), на ксерокопіях яких чітко не видно текстів, тому кредитний договір, договір поруки, документ, який підтверджує надання кредиту викликають у сторони відповідача сумніви, адже позивач у переліку додатків не вказав у кого знаходяться оригінали, лиш зазначив, що оригінали повинні зберігатись у архіві позивача, тим самим, це підтверджує, що представник позивача, подаючи ксерокопії кредитного договору, договору поруки, документу, який підтверджує надання кредиту, не посвідчив їх копії з оригіналів таких документів, бо сам не знає, де знаходяться оригінали.

09.05.2022 представник позивача подав відповідь на відзив, у якому не погодився з доводами представника відповідача. Вказав, що посилання відповідача на відсутність доказів отримання кредиту є безпідставними, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2011 уже було встановлено отримання відповідачем кредиту у відповідному розмірі, відповідно до умов кредитного договору. Зауважив, що надані додатки до позовної заяви та відповіді на відзив засвідчені належним чином. Всі подані документи є належними та допустимими доказами у справі. Посилання відповідача на нарахування відсотків відповідно до умов договору є безпідставним. Предметом позову є безпосередньо 3 % річних від простроченої суми. Розрахунок здійснюється за формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення. Всього штрафних санкцій: 4831,76 USD. Загальна заборгованість: період прострочення грошового зобов`язання 4318 днів. Розрахунок заборгованості було проведено автоматизованою системою. На підтвердження основної суми заборгованості за договором банком надано виписки за рахунком. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів відповідача всі проведені операції. Оскільки згідно з умовами кредитного договору, валюта кредитування долар США, то, відповідно, і заборгованість відповідача рахується у валюті долар США, а рішенням суду було стягнуто еквівалент заборгованості 18985,09 долар США, що відображено у тексті рішення. На підтвердження сплати страхових платежів банком надають виписку за рахунком. Щодо договору поруки зазначив, що договором поруки сторони обумовили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Припинення правовідносин здійснюється в спосіб, визначений договором чи законом. Припинення поруки на підставі норм ст. 559 ЦК України не відповідає визначеним законом способам захисту судом цивільних прав. Згідно з п. 11 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. У матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Ураховуючи норми закону та докази, що містяться у матеріалах справи, можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Щодо строків позовної давності зазначив, що відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Оскільки позичальник свої зобов`язання за договором не виконав, будь-яких доказів виконання не надано, такий договір не може вважатися виконаним. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Ураховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі. До відповіді на відзив долучено виписки за рахунком № НОМЕР_1 за період з 18.03.2008 по 14.04.2022 та меморіальні ордери за вказаний період зі сплати суми заборгованості ОСОБА_1

14.11.2022 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Жунку Д.С. подав письмові пояснення, у яких вказав, що ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Під час розгляду справи просить врахувати, що наданий позивачем розрахунок є незрозумілим, необґрунтованим та таким, що не відповідає методиці нарахування 3% річних на суму боргу, за таких обставин, вважає що вимоги позивача не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю. Вказав, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом 25.11.2021, то позивач має право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України, яке обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, тобто, з 25.11.2018 по 25.11.2021. Ураховуючи викладене, просить суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності до вимог позивача, які не охоплюються останніми трьома роками, які передували подачі позову. Крім того, вважає вимоги, пред`явлені до Штегерана, як поручителя, безпідставними та необґрунтованими, такими, що задоволенню не підлягають, у зв`язку із пред`явленням вимог поза межами строку дії поруки.

13.12.2022 представник позивача подав письмові заперечення на письмові пояснення представника відповідача від 14.11.2022, які є аналогічними з тими, що викладені у відповіді на відзив.

31.07.2023 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог. У заяві вказала, що позивач бажає зменшити розмір позовних вимог та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованість за договором VICWGA від 18.03.2008 у розмірі 1874,83 доларів США 3 % річних від простроченої суми, а також понесені судові витрати.

22.10.2024 ухвалою Барського районного суду Вінницької області було прийнято до провадження заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог від 31.07.2023; клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гитченка С.О. було задоволено; витребувано у АТ КБ "Приватбанк": оригінал кредитного договору VICWGA від 18.03.2008; оригінал договору поруки VICWGA від 18.03.2008; документу, який підтверджує надання кредиту.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заяву про зменшення позовних вимог, просила стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за договором VICWGA від 18.03.2008 у розмірі 1874,83 доларів США (1874,83 доларів США 3% річних від простроченої суми), у межах трирічного терміну звернення до суду.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію, що викладена у письмових поясненнях.

У судовому засіданні були оглянуті: оригінал кредитного договору VICWGA від 18.03.2008, оригінал договору поруки VICWGA від 18.03.2008 та заява про видачу кредиту № 1 від 18.03.2008, копії яких долучено до матеріалів справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

18.03.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір VICWGA, згідно з умовами якого ПАТ КБ ПриватБанк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 18.03.2008 по 18.03.2014 включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 21532,34 доларів США на наступні цілі: у розмірі 20000 доларів США на покращення житлових умов та у розмірі 1532,34 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбаченому п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2 % від сум виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 8.2 договору. Вказане підтверджується копією кредитного договору.

Додатками № 1 та № 2 до кредитного договору №VICWGА від 18.03.2008 є загальна вартість кредиту та графік розрахунків, які є невід`ємною частиною кредитного договору, та у яких встановлено умови кредитування, періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Кредитний договір забезпечений договором поруки, що укладений 18.03.2008 між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 2, 4 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до даних копії ордера-розпорядження № 1 про видачу (погашення) строкового кредиту від 18.03.2008 відповідачу ОСОБА_3 ВФ КБ «ПриватБанк» видано кредитні кошти у розмірі 20000 доларів США.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором VICWGA від 18.03.2008 станом на 10.06.2009 у розмірі 144478 грн 42 коп. Тому, відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини щодо наявності грошового зобов`язання, не доказуються при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, ПАТ «ПриватБанк», звернувшись у 2011 році з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором (фактично про дострокове повернення кредиту), змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Ухваленням рішення за даним позовом у справі № 2-1575/2011 закінчився строк дії договору щодо подальшого нарахування грошових зобов`язань відповідачу за кредитним договором.

На підтвердження суми заборгованості за тілом кредиту (з 29.12.2018 до 29.12.2021) у розмірі 20812,43 доларів США, виходячи з якої позивач розраховував 3 % річних позивачем надано розрахунок та виписку за рахунком ОСОБА_1 з 18.03.2008 по 14.04.2022, де повністю відображено рух коштів, погашення, утворення заборгованості.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним розмір заборгованості (з 29.12.2018 до 29.12.2021) - 20812,43 доларів США, на який позивач нараховував 3 % річних.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 10.07.2019 у справі № 607/10329/14-ц, від 12.06.2019 у справі 639/9557/14-ц.

Суд ураховує правовий висновок, висловлений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (№ 14-254цс19): «Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову».

3 % річних від простроченої суми позивачем розраховано, виходячи з суми основного боргу 20812,43 доларів США, з урахуванням кількості днів прострочення: з 29.12.2018 до 29.12.2021- 1097 днів. Позивач використовував формулу: Сума санкції = С х 3 х Д : 365: 100, де С- сума заборгованості, Д кількість днів прострочення. Суд приймає розрахунки позивача, як такі, що виконані з дотриманням вимог закону та є арифметично правильними.

Щодо договору поруки.

Відповідно до п. 5, 6 договору поруки від 18.03.2008, у випадку невиконання зобов`язання, передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання. Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора упродовж п`яти календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

Встановлено, що 01.10.2021 на адресу поручителя ОСОБА_2 позивач направив повідомлення про необхідність погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №VICWGА від 18.03.2008. Вказане підтверджується повідомленням вих. № 30.1.0.0/2-465 від 01.10.2021 та реєстром поштових відправлень - рекомендованих листів від 06.10.2021.

Вимога, що була пред`явлена до поручителя про виконання забезпеченого зобов`язання, залишена відповідачем ОСОБА_2 без задоволення.

Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; боржник, що порушив зобов`язання, забезпеченого порукою, відповідає перед кредитором солідарно з поручителями; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу та процентів.

Отже, позов АТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити повністю, стягнувши солідарно з відповідачів на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за договором VICWGA від 18.03.2008 у розмірі 1874,83 доларів США (1874,83 доларів США 3% річних від простроченої суми).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, то з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2270 грн у рівних частинах, тобто по 1135 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 263-265, 273, 293, 294 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованість за договором VICWGA від 18.03.2008 у розмірі 1874,83 доларів США (1874,83 доларів США 3% річних від простроченої суми).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" витрати на сплату судового збору у розмірі 1135 грн (одна тисяча сто тридцять п`ять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" витрати на сплату судового збору у розмірі 1135 грн (одна тисяча сто тридцять п`ять гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, ).

Відповідачі:

- ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 );

- ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ).

Повне судове рішення складено 21.04.2025, у зв`язку з перебуванням головуючої у справі судді у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні № 125/3/25 з 10.04.2025 по 14.04.2025.

Суддя