Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2874/25
Провадження №2/711/1622/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Черкаси

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Буйновській А.П.,

за участю представника

позивача адвоката Манзар Т.В.

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства, виключення з актового запису та внесення змін до актового запису про народження, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання батьківства, виключення з актового запису та внесення змін до актового запису про народження.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі року з відповідачем ОСОБА_3 , який розірваний рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.01.2025. Фактично шлюбні відносини між нею та ОСОБА_3 припинились наприкінці 2017 року.

З 2018 року позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила доньку - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01.03.2025, актовий запис 267.

Згідно висновку про біологічне батьківство № MGU1735 від 24 березня 2025 року ймовірність батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по відношенню до дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 становить 99,99999932%.

Позивач вказує, що, відповідно до положень статті 122 СК України, батьком дитини в актовому записі про народження вказано ОСОБА_3 , оскільки після розірвання шлюбу і народженням дитини не спливло десять місяців.

Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить суд: визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; виключити з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 01.03.2025 № 267 відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 як батька дитини; внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 01.03.2025 (актовий запис №267), зазначивши в графі «батько» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України» та вказавши прізвище дитини « ОСОБА_5 » і по-батькові « ОСОБА_6 ».

Ухвалою суду від 05.05.2025 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Крім того, сторонам та третій особі визначено строк для подання заяв по справі.

27.05.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилась. Причину неявки суду не повідомила. Про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Манзар Т.В. підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити у повному обсязі, на підставі наведеного у позовній заяві обґрунтування та з урахуванням доданих до неї матеріалів. Також просила судові витрати залишити за позивачем. Крім того, представник позивача зазначила, що з кінця 2017 року позивач ОСОБА_2 припинила фактичні шлюбні відносини із ОСОБА_3 і вони почали проживати окремо один від одного, а з 2018 року ОСОБА_2 почала спільно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 , хоча в це час ще перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 . Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.01.2025 вказаний шлюб розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 народила доньку ОСОБА_7 . Відповідно до положень ст. 122 СК України, батьком ОСОБА_7 було записано ОСОБА_3 , однак фактично її біологічним батьком є ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним експертним дослідженням. Відзив у письмову вигляді подано не було.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позов подано не було.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 зазначив, що визнає позовні вимоги про визнання батьківства та не заперечує проти їх задоволення. Додатково пояснив, що він дійсно є батьком малолітньої ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказана обставина підтверджується генетичною експертизою. З ОСОБА_2 та її сином, батьком якого є ОСОБА_3 , він проживає однією сім`єю майже 8 років. За цей час ОСОБА_3 не цікавився своїм сином. Також він ніколи не цікавився і ОСОБА_7 , тим більше, що вона не є його донькою.

В судове засідання представник третьої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - не з`явився. 19.05.2025 до суду надійшло клопотання начальника відділу Літовкіної Л.В. від 15.05.2024 № 14624/32.17-25, у якому зазначено, що при розгляді справи вона покладається за розсуд суду.

Враховуючи думку учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, з 18.10.2014 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.01.2025 (справа №694/2822/24), яке набрало законної сили 14.02.2025 (а.с. 10-11).

В той же час, згідно акту б/н від 03.04.2025 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . З ними поживає ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14).

Положеннями ст. 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії НОМЕР_1 (актовий запис № 267 від 01.03.2025), батьками дитини зазначено: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_2 (а.с. 12).

Разом з тим, згідно з висновком про біологічне батьківство № MGU1735 від 24 березня 2025 року ймовірність батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по відношенню до дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 становить 99,99999932% (а.с. 13).

Щодо предмету доказування у цій категорії справ, то Сімейний Кодекс України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці обставини встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку щодо визнання батьківства у судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Як уже зазначалося вище, у цій справі проводилося біологічне дослідження, за результатами проведення якого складено висновок № MGU1735 від 24 березня 2025 року, відповідно до якого вірогідність того, що ОСОБА_1 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами цієї експертизи складає не менше 99,99999932 %. Слід зазначити, що відповідачем ОСОБА_3 такі результати висновку не спростовані іншими належними та допустимими доказами. Своїх заперечень щодо цього, ним подано не було.

Крім того, судом встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від відповідача (сумісне проживання відповідача ОСОБА_1 разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини в одному помешканні за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання відповідачем ОСОБА_1 дитини своєю).

Таким чином, факт доведеності позивачем батьківства відповідача ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтверджується наданими позивачем доказами (висновком про біологічне батьківство № MGU1735 від 24 березня 2025 року; визнанням відповідачем ОСОБА_1 свого батьківства по відношенню до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що відповідно до частини другої статті 128 СК України є підставою для визнання батьківства.

Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними.

До того ж, представлені позивачем суду докази зібранні відповідно до норм процесуального закону і є належними та допустимими.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені СК України.

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом щодо визнання відповідача ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та внесення відповідних змін в актовий запис № 267 про її народження, зокрема, виключити з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відомості про відповідача ОСОБА_3 як батька дитини, зазначивши у графі батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вказавши прізвище дитини « ОСОБА_5 » і по-батькові « ОСОБА_6 ».

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.

Як визначено статтею 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ст. 121 СК України).

У даній справі судом встановлено, що на момент народження дитини - ОСОБА_4 , позивач та відповідач ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі не перебували. При цьому, факт сумісного проживання сторони не оспорюють. Крім того, ОСОБА_4 народилася до спливу десяти місяців після припинення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Стаття 125 СК України визначає походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері і батька дитини; за рішенням суду.

Як передбачено ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання себе батьком дитини подана неповнолітнім, орган державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього про запис його батьком дитини. У разі якщо повідомити батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього неможливо, орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен повідомити орган опіки та піклування про запис неповнолітнього батьком дитини. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені.

За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (ст. 128 СК України).

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по-батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 26 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01.01.2004, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Крім того, суд зауважує, що визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини (постанова Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 645/1098/18 (провадження № 61-759св21)).

Судом достовірно встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від відповідача ОСОБА_1 (сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини в одному помешканні за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання відповідачем ОСОБА_1 дитини своєю; твердження позивача, що відповідач ОСОБА_1 є батьком дитини, яку вона народила ІНФОРМАЦІЯ_3 , результати висновку про біологічне батьківство № MGU1735 від 24 березня 2025 року). Так, відповідача ОСОБА_1 тривалий час визнає своє батьківство по відношенню до ОСОБА_4 , піклується про неї, утримує, виховує, виконує всі обов`язки батька щодо дитини. До того ж, як встановлено в судовому засіданні, відповідач у справі ОСОБА_3 не цікавиться ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проявляє до неї батьківського інтересу. Також слід зазначити, що відповідач ОСОБА_3 не скористався правом подати відзив на позовну заяву та докази на спростування доводів позивача, не цікавиться життям дитини, не приймає участі в її утриманні та вихованні.

У рішенні від 19.03.2019 Європейський суд з прав людини у справі «M. T. v. UKRAINE», № 950/17, § 23-24, вказав, що питання полягає не в діях держави, а в стверджуваній неналежності захисту національними судами приватного життя заявника у спорі між приватними сторонами. У справах такого типу має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. До того ж усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення. Стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись із життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Суд прийняв визнання відповідачем ОСОБА_1 позову і встановив, що таке визнання не суперечить вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, з урахуванням наданих суду і досліджених доказів (у їх сукупності), у суду не виникає сумнівів, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відтак вважає за можливе задовольнити позовну вимогу про встановлення батьківства.

До того ж, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Частинами 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану.

Пунктом 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12.01.2011 №96/5, (далі - Правила) передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Так, підпунктом 2.13.1 Правил встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану;

У пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Статтею 134 СК України визначено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликалася сторона позивача, як на підставу своїх вимог, позицію відповідача, доказів, досліджених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах малолітньої дитини.

Сплачені позивачем судові витрати у справі слід залишити за нею, враховуючи її позицію з цього приводу, яка висвітлена її представником під час розгляду справи.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 206, 259, 265, 268, 273, 353 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 01.03.2025, що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 267), громадянки України.

Виключити з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 01.03.2025 № 267 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 01.03.2025, що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №267), громадянки України, - відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 як батька дитини.

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 01.03.2025 (актовий запис №267), зазначивши в графі «батько» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України» та вказавши прізвище дитини « ОСОБА_5 » і по-батькові « ОСОБА_6 ».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 17.06.2025.

Головуючий суддя С. М. Позарецька