11.06.2025 Єдиний унікальний номер 205/5121/25
Номер провадження №2/205/3145/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Дорошенко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Гузь Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Ігрек» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

До Новокодацького районного суду міста Дніпра через підсистему «Електронний суд» звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Ігрек» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказав, що має статус ветерана органів внутрішніх справ, відповідно до посвідчення ветерана органів внутрішніх справ виданим управлінням МВС України у Дніпропетровській області № 034913 від 18 січня 2006 року № 1. 24 лютого 2025 року о 16 год. 30 хв. у місті Дніпро позивач користувався автобусним маршрутом загального користування № 87 «А», від зупинки « Проспект Олександра Поля », що розташована по вул. Незалежності. При посадці в даний вид автотранспорту, яким був автобус марки «Богдан» позивач пред`явив водію автобусу посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, яке надає йому право на безкоштовний проїзд, але водій відмовив позивачу у пільговому проїзді, мотивувавши свою відмову тим, що у нього в салоні вже є чотири пасажира пільгової категорії. На запитання позивача чому він (водій) вважає, що обмеження стосується саме не більш чотирьох пасажирів пільгової категорії, водій пояснити не зміг, але продовжував заперечувати моє право на пільговий проїзд як ветерана органів внутрішніх справ. В салоні автобусу взагалі була відсутня інформація про перелік категорій пасажирів, що мають право на безкоштовний (пільговий) проїзд. Доводи позивача про те, що в автобусах загального користування кількість пільгових місць не обмежена, водій заперечував, і позивач, щоб їхати, був вимушений оплатити проїзд. На підтвердження здійснення оплати проїзду позивачу був виданий проїзний квиток «Автобус» Міністерства інфраструктури України, тип МА-ІІ серії ДПЕН № 011344, вартістю 18,00 грн, при цьому за зворотному боці проїзного квитка була зазначена наступна інформація про автоперевізника, а саме: найменування підприємства, його юридичного адресу, коду підприємства із Єдиного державного реєстру підприємств, організацій, установ: ТОВ ВКФ «Ігрек» м. Дніпро, вул. Караваєва, буд.11, . Даний автобус мав державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить відповідачу. 25 лютого 2025 року позивач звернувся до відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті із скаргою на дії автоперевізника (відповідача) у особі водія автотранспортного засобу, та застосування до нього заходів впливу, підтвердження приналежності автотранспортного засобу відповідачу, повідомлення прізвища водія та його належність до працівників відповідача. 31 березня 2025 року позивач отримав відповідь відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті за № 1435/25/23-25, який повідомив про проведення профілактичних бесід з водійським складом автоперевізника, позапланових інструктажів стосовно неухильного виконання вимог транспортного законодавства. Під час проведення перевірки на міському автобусному маршруті № 87 «А» за інформацією відділу, порушень вимог законодавства виявлено не було. З метою витребування доказів у відповідача, позивач 25 лютого 2025 року звернувся до відповідача зі скаргою на дії водія та підтвердження приналежності відповідачу: автотранспортного засобу за державним номером НОМЕР_1 до відповідача, повідомлення про прізвище водія та про прийняті заходи до водія за незаконну його вимогу в оплаті позивачем проїзду. Листом від 28 лютого 2025 року за № 75 відповідач повідомив, що звернення позивача розглянуто на засіданні постійно діючої комісії з профілактики порушень транспортного законодавства та безпеки руху, відповідач пояснив що задля збереження балансу інтересів автоперевізників та пільгової категорії громадян з 05 грудня 2023 року пільгове перевезення пасажирів здійснюється до 10.00 та після 15.00 з розрахунку 10 відсотків від кількості місць для сидіння за один рейс, а з 10.00 до 15.00 у необмеженої кількості. Відповідач додав, що компенсаційні виплати за пільговий проїзд здійснюються лише за рахунок коштів міського бюджету у розмірі 10 відсотків від кількості місць для сидіння за один рейс. Позивач зазначає, що за дії водія відповідальність несе відповідач, який повинен організовувати роботу з неухильного виконання вимог транспортного законодавства України. Позивач вважає дії відповідача в особі водія протиправними, та такими що порушують права позивача як споживача, регламентовані Законом України «Про захист прав споживачів». Вважає, що дії відповідача в особі водія є протиправними, такими, що порушують його права, як споживача, регламентовані Законом України «Про захист прав споживачів». Зауважує, що відмова відповідача у безоплатному проїзді принизила його гідність, в результаті йому завдано нервовий стрес, переживання та спричинено моральні страждання через обмеження його прав. Відмову у безкоштовному проїзді вважає вкрай образливою, оскільки державою йому надано певні гарантії, як ветерану. Протиправна поведінка щодо нього вимагала його додаткових зусиль для організації свого життя, звернення за захистом порушеного права, а також коштів на здійснення переписки. Суму моральної шкоди він оцінив у розмірі 600 грн. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача у відмові пільгового (безкоштовного) проїзду, яке сталось 24 лютого 2025 року на маршруті №87 "А" в м. Дніпро, державний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , а також стягнути на його користь з ТОВ ВКФ «Ігрек» вартість проїзду в сумі 18 грн на підставі проїзного квитка «Міський автобус» Міністерства зв`язку України серії ДПЕН 011344 та моральну шкоду в розмірі 600 грн.

Ухвалою суду від 11 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача 21.05.2025 року надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ТОВ виробничо-комерційна фірма «Ігрек» дійсно здійснює пасажирські перевезення на автобусному маршруті загального користування №87А. Долучена до позовної заяви копія квитка серії ДПЕН 011344, який згідно з книгою обліку розрахункових операцій на господарську одиницю №700002699г/13 на БАЗ НОМЕР_1 , з номером установленого засобу контролю ВХ 286259, реєстрацію якої проведено 06.01.2017, був списаний 05.01.2025 року та не міг бути придбаним позивачем 24.02.2025 року. Долучена до позовної заяви копія квитка серії ДПЕН 011344 не може свідчити про відмову у пільговому проїзді, оскільки такий квиток не дає змогу з`ясувати, ким, коли та за яких обставин відповідний квиток отримав позивач. Крім того, представник відповідача зазначив, що відшкодування моральної та матеріальної школи підлягає задоволенню лише за наявності вини особи, яка відповідальна за спричинення такої шкоди. Позивачем не надано будь-якого доказу про притягнення до відповідальності особи, відповідно до обставин викладених у скарзі від 25.02.2025 року до Державної служби України з безпеки на транспорті відділу державного нагляду (контролю). На підставі викладеного, просить позовні вимоги залишити без задоволення.

29.05.2025 року надійшла відповідь на відзив, в якому позивач заперечував проти аргументів відповідача, викладених у відзиві, оскільки підтвердженням проїзду є квиток, а його ідентифікація не є обов`язком позивача, посилаючись на те, що у відповіді 28.02.2025 вих.75 відповідач не заперечував та не піддавав сумніву викладену позивачем ситуацію про відмову позивачу в пільговому (безкоштовному) проїзді та дати придбання позивачем проїзного квитка.

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідно до посвідчення ветерана органів внутрішніх справ№ 034913 від 18 січня 2006 року № 1, виданого УМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені для ветеранів органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 11 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранам органів внутрішніх справ надається така пільга: безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (за винятком таксі) за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських маршрутів у межах України.

24.02.2025 року позивач їхав автобусом по міському автобусному маршруту № 87 А від зупинки «Проспект Олександра Поля» в місті Дніпро, оплативши проїзд у розмірі 18 гривень, що підтверджено квитком серії ДПЕН № 011344, та не спростовано доказами відповідачем.

Відповідно до зворотнього боку вищезазначеного квитка перевізником є відповідач ТОВ ВКФ «Ігрек».

Скаргою на відповідача про відмову в пільговому проїзді, поданою позивачем 25.02.2025 року в порядку досудового врегулювання конфлікту начальнику управління Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області (далі - Управління), підтверджується факт відмови 24.02.2025 року водія автобусу вищевказаного міського маршруту у пільговому проїзді позивача, який пред`явив посвідчення, що надає право на пільги.

01.04.2025 року Управлінням надано відповідь на скаргу позивача, відповідно до якої посадовими особами Управління в ході рейдової перевірки фактів безпідставної відмови в перевезенні пасажирів пільгової категорії на автобусних маршрутах загального користування №№87А, 87Б,70 у м. Дніпро, зазначеними у скаргах транспортними засобами не встановлено. Однак, зазначена відповідь має загальний характер, не спростовує факт безпідставної відмови у пільговому перевезенні позивача 24.02.2025 року відповідачем.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту на автомобільного перевізника покладено обов`язок з забезпечення дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів, здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд.

Таким чином, судом встановлено, що позивач не зміг скористатися наданим йому законодавством правом у пільговому безкоштовному проїзді на міському автобусному маршруті загального користування у м. Дніпрі, унаслідок чого він був змушений купити квиток за власні кошти.

Встановивши, що позивач, як ветеран органів внутрішніх справ, на підставі Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» має право на безоплатний проїзд, а автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом (стаття 37 Закону України «Про автомобільний транспорт»), суд доходить до висновку, що дії відповідача ТОВ ВКФ «Ігрек» щодо відмови у пільговому перевезенні позивача є протиправними та завдали останньому матеріальної шкоди, оскільки ОСОБА_1 довелось сплатити вартість проїзду в сумі 18 гривень, що підтверджується проїзним квитком «Міський автобус» Міністерства інфраструктури України серії ДПЕН №011344.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга.

Як визначено ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Таким чином, Законом України «Про автомобільний транспорт» встановлено право пасажира, який користується пільгами на транспорті, безпосередньо скористатися пільговим проїздом, пред`явивши водієві автобусу посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до ч. 2 ст.915 ЦК України договір перевезення транспортом загального користування є публічним договором. У зв`язку з цим на договір перевезення поширюються вимоги цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» особи, винні у порушенні законодавства про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Отже, судом встановлено, та не спростовано під час судового розгляду стороною відповідача, що 24 лютого 2025 року ОСОБА_1 скористався міським автобусним маршрутом загального користування за №87"А" (автобус моделі «Богдан» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ) автоперевізника ТОВ ВКФ «Ігрек», при цьому, позивач не зміг скористатись наданим йому законодавством правом у пільговому безкоштовному проїзді, унаслідок чого він був змушений придбати проїзний квиток за власні кошти, що підтверджується наявним у матеріалах справи доказом: копією проїзного квитка «Міський автобус» Міністерства інфраструктури України серії ДПЕН №011344 вартістю 18 грн.

Вищезазначене свідчить про доведеність факту порушення норм закону відповідачем в особі водія автобусного маршруту №87"А" та протиправної відмови позивачу у пільговому проїзді в автомобільному транспорті загального користування.

Доводи представника відповідача про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів порушення його права на пільговий проїзд судом не приймаються до уваги, оскільки відповідно до п. 6 Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12 квітня 1996 року, до заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція - замовлення, квитанція - зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер), а тому, долучена позивачем копія проїзного квитка є доказом здійснення ОСОБА_1 поїздки і сплати ним вартості проїзду.

Суд відповідно до ч.9 ст.83 ЦПК України не бере до уваги надану відповідачем копію виписки з книги обліку розрахункових операцій, оскільки відповідачем не надано доказів підтвердження надсилання (надання) її копії позивачеві, водночас такий доказ відсутній у позивача та не є публічно доступним.

Згідно з ч.1 та 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч.9 ст.83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

На підставі викладеного, суд задовольняє вимогу позивача щодо стягнення з відповідача вартості проїзду в розмірі 18 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У пунктах 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні гідності, у порушенні прав, наданих споживачам.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник, який здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, зобов`язаний забезпечувати дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Окрім того, Верховним Судом у Постанові від 10 квітня 2018 року у цивільній справі № 760/15337/17 зроблено висновок, що Законом України «Про захист прав споживачів» регулюються, зокрема, відносини, які виникають з договорів перевезення.

Нормою ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено захист прав споживачів судами.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права на пільговий проїзд, як ветерана органів внутрішніх справ, яке йому надане Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а також порушеного права як споживача відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, протиправною поведінкою щодо позивача - відмовою у наданні пільгового проїзду відповідачем ТОВ ВКФ «Ігрек» ОСОБА_1 завдано моральних страждань, які полягали в приниженні його статусу як ветерана органів внутрішніх справ, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, звернення за захистом свого порушеного права на пільговий проїзд.

Визначаючи розмір грошової компенсації на відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої порушенням його права на пільговий проїзд, суд враховує: характер та обсяг страждань, які зазнав позивач, а саме: приниження гідності як ветерана органів внутрішніх справ через відмову відповідачем у праві на пільговий проїзд; тривалість таких страждань, а саме те, що для відновлення свого порушеного права на пільговий проїзд позивач змушений був звернуся до суду; а також те, що порушення прав позивача на пільговий проїзд не призвели до тяжких вимушених змін у його життєвих стосунках.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням зазначеного та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди 600 грн.

Отже, суд доходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ТОВ ВКФ «Ігрек» про захист прав споживачів, а також стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, позов задоволено, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача ТОВ ВКФ «Ігрек» на користь держави у розмірі 968 грн 96 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд бере до уваги задоволення позовних вимог у повному обсязі, а тому з відповідача, з врахуванням подання позову через підсистему Електронний суд, на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1937,92 (1211,20 грн х 2 х 0,8) за задоволення судом двох позовних вимог немайнового та майнового характеру.

Керуючись ст.ст.23, 1167, 1172 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Ігрек» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди задовольнити.

Визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек» у відмові пільгового проїзду позивачу протиправними.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек» на користь ОСОБА_1 вартість проїзду в сумі 18 (вісімнадцять) грн та моральну шкоду в сумі 600 (шістсот) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек» на користь держави судовий збір у сумі 1937,92 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 , тел. НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , наявний Електронний кабінет,

Відповідач ТОВ виробничо комерційна фірма "Ігрек", , ел. пошта , тел. 07, адреса: 49052, м. Дніпро вул. Олександра Кошиця, буд.11, наявний Електронний кабінет.

Суддя Г.В. Дорошенко