Номер провадження 4-с/754/39/25
Справа № 754/6981/25
У Х В А Л А

29 травня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Сенюти В.О.,

секретаря судового засідання - Кочерги І.Ю.,

за участю:

представника заявника - Гнатюк Т.В.

представників заінтересованої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) на бездіяльність Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_2 - адвокат Гнатюк Т.В. звернулась до Деснянського районного суду міста Києва із скаргою на бездіяльність Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ).

Подану скаргу обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні Відділу перебували виконавчі провадження НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого листа №2-58 від 20.07.2012 Деснянського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 44285,43 грн., моральної шкоди в розмірі 3000 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 510 грн. та витрати на ІТЗ судового розгляду в розмірі 80 грн. В подальшому, 17.03.2015 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника та зареєстрований номер запису про обтяження: 9113164 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Державний виконавець, керуючись п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. 27.03.2025 ОСОБА_2 звернувся до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту та виключити майно з розшуку в межах ВП НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6. На вказане звернення надано відповідь про відсутність підстав для зняття арешту з майна та коштів. Також, окремо виконавцем було зазначено, що для вирішення питання щодо зняття арешту з усього майна та тимчасові обмеження заявник може звернутися у відповідності до п.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», до суду. Сторона заявника вважає, що відділ формально поставився до розгляду заяви від 27.03.2025, при цьому не з`ясував всі фактичні дані та надав шаблонну відповідь без припинення чинності арешту майна боржника. На підставі викладеного - просить зняти арешт з майна боржника, припинити розшку майна боржника в межах виконавчих проваджень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 - адвокат Гнатюк Т.В. подану скаргу підтримала, просила задовольнити з викладених підстав.

Представники заінтересованої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні просили у задоволенні скарги відмовити, оскільки борг наявний та не погашений взагалі. Крім того, враховуючи те, що виконавчий документ був повернутий без виконання з підстав відсутності майна у боржника, відтак наявні обтяження у вигляду арешту на майно та розшук майна боржника не порушують прав заявника, через відсутність у нього майна.

Представник Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду скарги повідомлений належним чином.

Згідно положення ч.ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, суд вважає можливим розглянути скаргу у відсутність не з`явившихся осіб та на підставі наявних доказів.

Вислухавши доводи представника заявника, представників заінтересованої особи ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на об`єктивному розгляді справи, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебували виконавчі провадження НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого листа №2-58 від 20.07.2012 виданого Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 44285,43 грн., моральної шкоди в розмірі 3000 грн., витрат по сплаті судового збору в розмірі 510 грн. та витрат на ІТЗ судового розгляду в розмірі 80 грн (а.с.9).

15.08.2012 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на кошти боржника та зареєстрований номер запису про обтяження: 12896445 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.10).

31.08.2012 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на кошти боржника.

07.11.2012 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

Згідно відповіді від 18.04.2025 № НОМЕР_1 наданої начальником Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубас А., винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», однак надати вказану постанову не має можливості, оскільки вищезазначене виконавче провадження знищено.

Суд звертає увагу на те, що заявник про наявність обтяжень в межах виконавчих проваджень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 був обізнаний 27.03.2025, про що свідчить заява про зняття арешту з майна та розшук майна (а.с.8).

При розгляді скарги на дії державного виконавця суд має перевірити чи діяв державний виконавець в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений законом при винесенні оскаржуваної постанови.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Представник заявника ОСОБА_2 - адвокат Гнатюк Т.В. у скарзі вказує на те, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документу стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, проте, суд із вказаним твердженням не погоджується з огляду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 14.05.2025 у справі № 2/1522/11652/11, які згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 20.07.2012 у справі № 2-58 , пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Аналогічна за змістом норма закріплена у ч. 1 ст.48 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016 року.

Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

Згідно із ч. 2 ст. 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Схожі за змістом приписи містяться у статті 56 Закону № 1404-VIII.

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Таким чином, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону № 606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно з статтею 48 цього Закону.

У Законі № 1404-VIII (чинний на момент розгляду справи судами) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону № 606-XIV. Закон № 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

Положення ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2025 у справі № 2/1522/11652/11 виснувала про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV (ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас ч. 5 ст. 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону № 606-XIV.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у ч. 1 , 2 ст. 40 Закону № 1404-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у статті 48 Закону № 606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (ч. 1 цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених ч. 1 ст. 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (ч. 2 цієї статті).

У Законі № 1404-VIII на відміну від Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (п. 10 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи у суді визначені у частині п. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (див. подібні висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 569/6234/22).

Враховуючи вище викладене, приймаючи до уваги те, що виконавчий лист № 2-58 Деснянського районного суду міста Києва був повернутий стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», а на момент розгляду вказаної скарги рішення суду виконано боржником не було, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для зняття арешту з майна та виключення майна з розшуку в межах виконавчих проваджень № НОМЕР_1, НОМЕР_3, відтак подана скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги. В разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк оскарження ухвали обчислюється з дня складання її повного тексту.

Повний текст ухвали суду складено - 11.06.2025.

Суддя В.О. Сенюта