Справа № 338/572/25
Провадження № 22-з/4808/70/25
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач Томин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 Захаріїва Богдана Дмитровича про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Богородчанського районного суду від 07 травня 2025 року,

в с т а н о в и в:

02 травня 2025 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» Богородчанським районним судом видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 6340,34 грн. заборгованості за послугу з розподілу природного газу за період з 01 жовтня 2023 року по 31 березня 2025 року.

05 травня 2025 року боржник ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , подав до суду заяву про скасування судового наказу.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 07 травня 2025 року вказану заяву про скасування судового наказу повернуто без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що ухвала є незаконною. Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Богородчанського районного суду від 07 травня 2025 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

09.06.2025 до Івано-Франківського апеляційного суду через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового рішення по справі.

В обґрунтування заяви зазначив, що відповідно до пп. «в» п. 3 ч. 1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Так як у резолютивній частині постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року не зазначено розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, слід ухвалити додаткове рішення з цих підстав, стягнути із заявника на користь ОСОБА_1 484,48 грн. сплаченого судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Враховуючи, що розгляд справи був здійснений відповідно до положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, у такому ж порядку необхідно розглядати заяву про ухвалення додаткового судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заявника, апеляційний суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Отже, способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення і додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що 02 травня 2025 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» Богородчанським районним судом видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 6340,34 грн. заборгованості за послугу з розподілу природного газу за період з 01 жовтня 2023 року по 31 березня 2025 року.

05 травня 2025 року боржник ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , подав до суду заяву про скасування судового наказу.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 07 травня 2025 року вказану заяву про скасування судового наказу повернуто без розгляду.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Богородчанського районного суду від 07 травня 2025 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У поданій заяві представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить ухвалити додаткове рішення по справі, стягнувши із заявника на користь ОСОБА_1 484,48 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі №530/1731/16-ц (провадження №61-39028св18) роз`яснено, що порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, такий обов`язок у випадку передачі справи на новий судовий розгляд не покладено. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня2024 року у справі №760/30077/19 (провадження №14-31цс23) зокрема, зазначено: «Оскільки Верховний Суд у цій справі не прийняв рішення по суті її розгляду, а закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України і направив справу для продовження її розгляду, то в такому випадку повернення судового збору здійснюється судом, який ухвалює кінцеве рішення по суті.»

Із наведеного вбачається, що судові витрати не підлягають до розподілу апеляційним судом, оскільки колегією суддів остаточне рішення по суті спору не приймалось.

Перевіривши аргументи заявника щодо необхідності ухвалення додаткового судового рішення, колегія суддів не знаходить таких підстав, передбачених ч. 1 ст. 270 ЦПК України, оскільки питання розподілу судових витрат вирішується при розгляді справи по суті. У разі якщо при ухваленні рішення суду по суті не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, ухвалюється додаткове рішення.

Заявником подано заяву про стягнення судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги, яка була предметом розгляду у суді апеляційної інстанції, і результатом якої стало направлення справи в суд першої інстанції для продовження розгляду по суті питання, тому відсутні підстави у розумінні вимог ст. 270 ЦПК України для ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування судових витрат.

За таких обставин, заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 270, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 Захаріїва Богдана Дмитровича про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Богородчанського районного суду від 07 травня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: В.А. Девляшевський

В.М. Луганська

Повний текст ухвали складено 16 червня 2025 року.