Справа № 727/5884/24
Провадження № 2/727/14/25
09 червня 2025 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:
головуючого судді: Одовічен Я.В.
за участю секретаря:Гелка А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -
Короткий зміст позовних вимог:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним вище позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Посилалася на те, що 29.10.2004 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1739.
Їх подружнє життя не склалося. Між ними часто виникали непорозуміння із-за несумісності характерів та різних поглядів на життя, що призводить до частих конфліктів. Через постійні конфлікти позивач втратила почуття любові і поваги до відповідача, подальше спільне життя з ним стало неможливим, у зв`язку з чим вважає, що їх сім`я розпалась остаточно.
У даний час їх шлюб носить формальний характер, кожен із них фактично живе своїм особистим життям, а тому подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам.
Спільних неповнолітніх дітей у них немає.
Під час перебування у шлюбі придбано спільне майно подружжя, право власності на яке зареєстровано за відповідачем, а саме:
Всього загальна сума грошових коштів, що наявна на рахунках відповідача ОСОБА_2 складає 173790,97 гривень.
Вважає, що за час перебування у шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 також набула право власності на спільне майно подружжя вище перелічене майно.У зв`язку із відсутністю домовленостей між подружжям щодо розміру часток, порядку розподілу майна та відсутністю шлюбного договору між сторонами, частка позивачки ОСОБА_1 у вказаному майні становить , яка є предметом позовних вимог.
Враховуючи те, що вищеперелічене майно набуте за час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, однак зареєстроване на ім`я відповідача ОСОБА_2 , у зв`язку із розірванням шлюбу сторін виникла необхідність здійснити розподіл цього майна між подружжям.
1.Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 29 жовтня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом №1739.
2.Визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наступне майно:
- Легковий автомобіль марки «Audi», модель «А4», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_2 .
- Грошові кошти, які зберігаються на банківських рахунках , відкритих на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_9 ), а саме:
-на рахунку № НОМЕР_4 в АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 156005,88 гривень;
-на рахунку № НОМЕР_5 в АТ КБ «ПриватБанк» 93,00 гривень;
-на рахунку № НОМЕР_6 в АТ «Державний ощадний банк України» - 318,50 гривень;
-на рахунку № НОМЕР_7 в АТ «Державний ощадний банк України» 1025,00 гривень;
5. Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_16 ) грошову компенсацію вартості її частки в легковому автомобілі марки «Audi», модель «А4», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (номер кузова) « НОМЕР_2 », в сумі 142398,44 гривень.
5.1. Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_16 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_9 ) на легковий автомобіль марки «Audi», модель «А4», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (номер кузова) « НОМЕР_2 » припинити.
6. Поділити між подружжям ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_16 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_9 , грошові кошти, які зберігаються на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_9 ) наступним шляхом:
Відповідачем відзиву на позов подано не було.
Процесуальні дії у справі :
Ухвалою суду від 21.06.2024 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.
19.08.2024 року, 27.11.2024 року судом за клопотанням представника позивача витребувано докази.
06.09.2024 року підготовче провадження у справі було продовжено на тридцять днів.
Ухвалою суду від 07.10.2024 року по справі за клопотанням представника позивача призначено комплексну судову інженерно-технічну експертизу.
22.11.2024 року судом за клопотанням представника позивача вжито заходів забезпечення позову.
14.04.2025 року провадження у справі було поновлено.
07.05.2025 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено її до судового розгляду.
Узагальнені доводи учасників справи:
Представник позивача у судове засідання не з`явився. У поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Мотивувальна частина
Позиція суду
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом:
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який між ними зареєстрований 29.10.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1739 (а.с.12, 55-56).
Сторони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Неповнолітніх дітей від шлюбу у них немає.
Під час шлюбу відповідач ОСОБА_2 набув у власність майно.
Із дослідженої судом експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку Літ.А встановлено, що будинок складається з: цокольного поверху, загальною площею 48,70 кв.м., в тому числі: І коридор 10,20; ІІ комора 11,70; ІІІ комора - 14,30; ІV комора -12,50; першого поверху, загальною площею 103,20 кв.м., в тому числі: коридор 13,30; коридор 11,40; гараж 20,70 кв.м.; санвузол 5,90 кв.м.; веранда 6,00 кв.м.; вітальня -30,90 кв.м.; кухня 15 кв.м.; другого поверху, загальною площею 97,30 кв.м., в тому числі: коридор 15,60 кв.м.; зимовий сад 19,40 кв.м.; санвузол 5,30 кв.м.; комора 4,40 кв.м.; кімната 18,60 кв.м.; кімната 20,90 кв.м.; кімната 13,10 кв.м. (а.с.25 Том 1).
26 листопада 2013 року рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №652/20 вказаному вище будинковолодінню присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с.27 Том 1).
Згідно пункту 5.3. договору, вказана земельна ділянка придбана за згодою позивачки, що міститься в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Хоміцькою 15.04.2016 року за реєстровим №339.
Окрім того, 26.11.2021 року відповідач набув у власність легковий автомобіль марки Audi , модель А4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_2 . Зазначена обставина підтвердужється свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.32, 58 Том 1)).
Із наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів інформації банками, судом було встановлено, що на час звернення до суду з позовом на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , наявні грошові кошти.
Відповідно до витребуваної судом інформації із АТ «Державний ощадний банк України» на банківських рахунках відповідача ОСОБА_2 зберігаються грошові кошти в загальній сумі 1343,50 гривень, а саме: на рахунку № НОМЕР_6 в сумі 318,50 гривень, на рахунку № НОМЕР_7 1025,00 гривень (а.с. 94 Том 1).
Таким чином, загальна сума грошових коштів, що розміщена на банківських рахунках відповідача ОСОБА_2 складає 173790,97 гривень.
Зокрема, за варіантом розподілу №2 у висновку експерта (зображення №6-7 на аркушах 15-16 висновку) запропоновано розподілити будинок між співвласниками, при якому частки співвласників становитимуть відповідно 48,84% та 51,16 % часток. Виділити одному співвласнику приміщення із штрихуванням у вигляді «крапок» , а саме: гараж площею 20,70 кв.м.(перший поверх), по другому поверху: коридор, площею 6,29 кв.м., кімнату, площею 18,60 кв.м., кухню, площею 20,90 кв.м., кімнату, площею 13.10 кв.м., коридор, площею 15,60 кв.м., комору, площею 4,40 кв.м., санвулоз, площею 5,30 кв.м., кімнату, площею 19,40 кв.м., що становить 48,84% від загальної площі будинку. Виділити іншому співвласнику: приміщення із штрихуванням у вигляді «косих ліній», а саме: цокольний поверх: коридор, площею 10,20 кв.м., комора, площею 11,70 кв.м., комора, площею 14,30 кв.м., комора, площею 12,50 кв.м.; по першому поверху: коридор, площею 13,30 кв.м., коридор, площею 10,40 кв.м., санвузол, площею 5,90 кв.м., веранду, площею 6,00 кв.м., кімнату, площею 30,90 кв.м., кухню, площею 15,00 кв.м., що становить 51,16% від загальної площі будинку. (а.с.59-83 Том 2).
Мотиви та доводи, з яких виходив суд та застосовані норми права:
Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Добровільність шлюбу - це одна з основних його засад, шлюб це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка обумовлює його добровільний характер.
Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім?я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже не можливо.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Згідно частини 1 статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
У відповідності до положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України.
Отже, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу може бути спростована. Разом із тим, спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і є її процесуальним обов`язком.
За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст.81 ЦПК України).
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержанні з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено ЦПК України.
Будь-яких доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 придбав спірне майно за особисті кошти, суду надано не було.
Таким чином, підстави вважати, що спірне майно було придбано за кошти, які належали відповідачу та є його особистою власністю відсутні.
Між сторонами виник спір з приводу поділу вказаного майна.
Згідно статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Отже, подружжю належить по частці у праві власності на вказане вище майно.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ст.71 СК України).
Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення (частина перша статті 183 ЦК України).
Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (частина друга статті 318 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частини перша та четверта статті 355 ЦК України).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).
Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності (частини перша та четверта статті 357 ЦК України).
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша-третя статті 358 ЦК України).
Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (частини перша та друга статті 367 ЦК України).
Позивачем було заявлено позовну вимогу про визнання зазначеного вище спірного майна спільною сумісною власністю подружжя.
Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
З огляду на наведену правову позицію позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя (та в подальшому припинення права спільної сумісної власності подружжя) є неефективним способом захисту порушеного права, а тому задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про розподіл нерухомого майна суд зазначає наступне:
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (стаття 379 ЦК України). Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (стаття 380 ЦК України).
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (частина перша статті 120 ЗК України).
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (частина четверта статті 120 ЗК України).
До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (частина перша статті 377 ЦК України).
Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси (пункт 2.2. Інструкції).
Спори щодо поділу об`єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку (пункт 2.7 Інструкції).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року у справі №707/2516/18 зазначив, що учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Верховний Суд у згаданій вище постанові ОП КЦС зазначив, що розглядаючи варіанти такого поділу на підставі наданих висновків відповідної технічної експертизи, суд має сукупно враховувати, керуючись принципом розумності, певний перелік ключових критеріїв: 1) відповідність такого поділу найкращим інтересам сторін спору; 2) наближеність кінцевого результату такого поділу до ідеальних часток кожного із співвласників будинку; 3) забезпечення можливості експлуатації частин будинку після його поділу як окремих об`єктів нерухомості; 4) мінімальний обсяг переобладнань будинку, затрат матеріального характеру та фізичних зусиль, які необхідні для реалізації відповідного поділу.
Завданням суду при розгляді відповідної категорії справ є встановлення можливості поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності. Отримання дозволів на перепланування об`єкта нерухомості здійснюється власниками, якщо техніко-юридичними нормами встановлена вимога щодо отримання дозвільних документів у разі втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування чи в інших випадках, передбачених будівельними нормами та правилами.
Отже, ухвалення рішення суду про поділ нерухомого майна в натурі між його співвласниками не потребує попереднього (до ухвалення такого рішення) подання до суду сторонами документів, що дають право на виконання відповідних будівельних робіт, навіть у тому випадку, коли такий поділ вимагатиме переобладнання та перепланування спірної нерухомості з проведенням робіт, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.
Однак, ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
За змістом частин першої-другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
У частині другій статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.
Після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна.
Ураховуючи викладене, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що у разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість, у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається.
Із цього також можна зробити висновок, що за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.
При цьому, вирішуючи питання поділу спільного майна або виділення частки з нього, суди повинні пам`ятати, що визначальним для цього є не усталений співвласниками порядок користування будинком, а розмір їх часток та технічна можливість поділу будинку відповідно до цих часток.
У результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень - також з врахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК, частини першої статті 50 Житлового кодексу України.
Такі правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у cправі № 357/3145/20 (провадження № 14-36цс25).
Відповідно до встановлених судом обставин справи, право позивачки на ідеальну частину спірного будинку відповідачем не спростоване.
Окрім того, другий варіант поділу будинку забезпечує можливість експлуатації будинку як окремих об`єктів нерухомості, при цьому позивач обрала для себе саме той варіант поділу приміщень, який потребує облаштування окремого входу та системи життєзабезпечення, відповідач проти цього будь-яких заперечень не висловив, а відтак, на думку суду, такий варіант розподілу відповідає найкращим інтересам сторін.
Вирішуючи позовні вимоги про поділ транспортного засобу марки «Audi», модель А4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_2 суд враховує таке:
Зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з цією позовною вимогою з метою поділу неподільної речі - автомобіля, що перебуває у спільній сумісній власності, оскільки набутий за час перебування у шлюбі з відповідачем.
Способом захисту свого права позивач обрала відмову від її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль і отримання від відповідача грошової компенсації за цю частку.
За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (стаття 71 СК України).
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).
Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).
Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у справі 209/3085/20(постанова від 08.02.2022 року) зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.
Крім того, у позові ОСОБА_1 просила суд визнати спільним сумісним майном подружжя і поділити у рівних частках грошові заощадження, які були наявні на банківських рахунках відповідача на час звернення до суду з позовом у розмірі 173790 грн. 97 коп.
Згідно з ч. 1-5 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.
Враховуючи норми 57, 60 Сімейного кодексу України, суд доходить висновку, що наявні на банківських рахунках відповідача грошові кошти є спільним майном подружжя, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 173790 грн. 97 коп. обґрунтовані.
При цьому, суд звертає увагу на положення ч.1 ст.13 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).
Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_4 щодо розподілу грошових коштів, наявних на банківських рахунках ОСОБА_2 , суд, урахувавши мету пред`явленого позову, вважає за можливе здійснити інтерпретацію позовних вимог позивача, що сприятиме належному виконанню рішення суду та не є виходом за межі позовних вимог у розумінні процесуального закону.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Щодо розподілу судових витрат
У частині першій, другій статті 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Висновки суду за результатами розгляду справи
Враховуючи викладене, виходячи з того, що стороною відповідача не подано до суду будь-яких обґрунтованих заперечень на заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому суд приходить до переконливого висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.3, 6, 11, 15, 16, 57, 60, 61, 63, 69, 70, 71, 183, 319, 355, 356, 364, 372, 377, 380 Цивільного кодексу України; ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 розірвання шлюбу та поділ майна подружжя задовольнити частково.
Шлюб між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_16 ) , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_9 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 29.10.2004 року року за №1739, розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_9 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_16 ) , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки "Audi", модель А4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_2 , у розмірі 142398 грн. 44 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Відділу реєстрації актів цивільного стану для проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст судового рішення буде складено 12.06.2025 року.

Суддя Одовічен Я.В.