КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 373/1925/24 Головуючий у суді першої інстанції - Хасанова В.В.
Номер провадження № 22-ц/824/9988/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», поданою представником Тараненком Артемом Ігоровичем, на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Хасанової В.В., у місті Переяслав у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 20224 року ТОВ « ФК «Ейс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відповідно до якого просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у сумі 21 190 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 30 квітня 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-7777890, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 5 460 грн строком до 28 серпня 2023 року.

Первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу кредит шляхом перерахування коштів, тоді як відповідач порушив умови договору та не повернув кредит.

30 жовтня 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 30102023, за яким ТОВ «Качай гроші» відступило на користь ТОВ «ФК «Ейс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в томі числі за кредитним договором № 00-7777890 від 30 квітня 2023 року (боржник ОСОБА_1 ).

Таким чином, ТОВ «ФК «Ейс» набуло право вимоги до відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 не повернув фінансовій установі кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого станом на 30 жовтня 2023 року заборгованість становить 21 190 грн, з яких: заборгованість за кредитом 5 460 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом 15 730 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 рокуу задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ТОВ «ФК «Ейс» - Тараненко А.І. подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що відповідно до договору факторингу № 30102023 від 30 жовтня 2023 року датою відступлення права вимоги є день, в який сторони склали і підписали Акт прийому-передачі, після чого ТОВ «ФК «Ейс» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Передача права вимоги відбувається після підписання Акта прийому-передачі, який долучено до позовної заяви.

На думку апелянта, оскільки вони надали до суду докази того, що перехід права вимоги відбувся належним чином, таким чином спростовуються висновки суду першої інстанції щодо не доведення права вимоги до відповідача.

Відсутність доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 30 жовтня 2023 року, з урахуванням встановлених фактичних обставин даної справи, не спростовують факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором № 00-7777890 від 30 квітня 2023 року.

Чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати ним на користь попереднього кредитора заборгованості та інших платежів. В свою чергу, ст. 1077 ЦК України встановлено лише вимогу оплати договору факторингу, проте не встановлено терміну в який це має відбутись. Тобто право вимоги може перейти раніше, ніж фактична оплата.

Враховуючи вищевикладене, представник ТОВ «ФК «Ейс» - Тараненко А.І. просив скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 рокута ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30 квітня 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №00-7777890, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 5 460 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

За умовами договору ТОВ «Качай гроші» зобов`язалося надати ОСОБА_1 суму кредитних коштів, яка складає 5 460 грн, строком на 120 днів до 28 серпня 2023 року або достроково, зі сплатою процентів за користування коштами: тип процентної ставки фіксована, знижена процентна ставка 1,25% в вдень, застосовується з 1 по 20 день користування кредитом; стандартна процентна ставка 2,50% в день, застосовується з 21-го дня користування кредитом по день повернення кредиту (п.1.4.1. Договору).

Згідно п.1.3.1. позивач зобов`язався оплатити проценти 20 травня 2023 року, а також на кожний 20-й день за фактичне користування коштами.

Розділом 2 Договору передбачено, що датою надання кредиту є дата перерахування позивачем кредиту в сумі 5 460 грн на карту позичальника. За надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 260 грн, яка утримується з кредиту, що підлягає перерахуванню позичальнику. Тобто, позичальнику перераховується сума 5 200 грн. Основним каналом комунікації між сторонами є особистий кабінет позичальника, який створюється на веб-сайті компанії.

Згідно з довідкою про ідентифікацію ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «Качай гроші». Акцепт договору позичальником прийнято шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора НОМЕР_5.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що у разі несплати позичальником платежу, згідно п.1.3.1 Договору за зниженою процентною ставкою, позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за стандартною процентною ставкою, встановленою п.1.4.2. Договору.

Пунктами 1.6., 1.7. Договору передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка 5701,07%, орієнтовна загальна вартість кредиту 19 760 грн.

Відповідно до п.3.6. Договору проценти за користування кредитом нараховуються на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, з дня видачі кредиту до дати фактичного повного повернення кредиту.

Крім того, п.6.4. Договору передбачена сплата неустойки пені в розмірі 1% від суми кредиту за кожен день прострочення, починаючи з 1-го дня прострочення, у випадку прострочення повернення суми кредиту. На період дії воєнного стану не застосовується.

Судом досліджено Додаток № 1 до Договору Графік платежів, за яким загальна вартість кредиту складає 19 760 грн, з яких: сума кредиту за договором 15 200 грн, проценти за користування кредитом 14 300 грн, комісія за надання кредиту 260 грн.

На підтвердження укладення договору до позову додано копію паспорту споживчого кредиту, підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора; Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Качай гроші» по продукту Кредитна лінія; детальний розрахунок заборгованості станом на 30 жовтня 2023 року, згідно з яким загальна сума заборгованості 21 190 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 460 грн, заборгованість за відсотками 15 730 грн; паспорт споживчого кредиту, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.

ТОВ «Качай гроші» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 5 200 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , шляхом переказу коштів по кредитному договору № 00-7777890 через платіжну систему ТОВ «ФК «Сучасні розрахункові системи», що підтверджується повідомленням ТОВ «ФК «Сучасні розрахункові системи» про те, що за період з 27 квітня 2023 року по 01 травня 2023 року через компанію ТОВ «ФК «Сучасні розрахункові системи» було проведено успішні видачі кредиту позичальникам ТОВ «Качай гроші», в тому числі 30 квітня 2023 року на карту № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 в сумі 5 200 грн.

Відповідно до наданої на запит суду інформації від АТ КБ «ПриватБанк» від 27 січня 2025 року платіжна карта № № НОМЕР_2 , рахунок НОМЕР_3 була емітована банком на ім`я ОСОБА_1 , на яку 30 квітня 2023 року здійснено переказ коштів на суму 5 200 грн, що підтверджено також випискою по рахунку за договором № б/н за період з 30 квітня 2023 року по 05 травня 2023 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс» мотивував своє рішення тим, що належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим перехід прав та обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №910/16109/14).

Посилаючись, що предметом укладеного 30 квітня 2023 року між ТОВ «ФК «Ейс» та ТОВ «Качай гроші» Договору факторингу є відступлення права вимоги за зобов`язаннями до боржників за плату. Проте позивачем не надано доказів, які б підтверджували надання новим кредитором - ТОВ «ФК «Ейс» фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору - ТОВ «Качай гроші», у справі відсутні.

Таким чином, оскільки ТОВ «ФК «Ейс» не довело належними та допустимими доказами перехід до нього права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли на підставі договору позики, укладеного між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Так, основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним».

У справі, яка переглядається, встановлено, що 30 квітня 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-7777890.

Із змісту вказаного договору вбачається, що він підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора НОМЕР_5.

Також матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, який також підписаний ОСОБА_2 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора НОМЕР_5.

Отже, позивачем доведено факт укладення 30 квітня 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 договору кредитної лінії № 00-7777890 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Відповідно до Закону договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

На виконання умов договору ТОВ «Качай Гроші» 30 квітня 2023 року перерахувало на картковий рахунок, вказаний в договорі № № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 в сумі 5 200 грн.

Згідно із відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 27 січня 2025 року платіжна карта № № НОМЕР_2 , рахунок НОМЕР_3 була емітована банком на ім`я ОСОБА_1 , на яку 30 квітня 2023 року здійснено переказ коштів на суму 5 200 грн (а.с. 146,147).

Надаючи правову оцінку зазначеному, колегія суддів апеляційного суду вважає доведеним факт укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів від ТОВ «Качай гроші». При цьому відповідачем вказані факти не спростовані.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, як з приводу укладення договорів, так і належності відповідачу зазначеного номеру телефону чи ненадходження на нього смс-кодів, а також отримання зазначених коштів, тобто не спростовано відповідачем, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 30 жовтня 2023 року, згідно з яким загальна сума заборгованості 21 190 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 460 грн, заборгованість за відсотками 15 730 грн.

Стороною відповідача даний розрахунок не спростовано, не надано власного розрахунку чи доказів виконання боргових зобов`язань. Правильність розрахунків не є доводом апеляційної скарги.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає доведеним та обґрунтованим наявність у відповідача заборгованості в розмірі 21 190 грн.

Разом з цим, досліджуючи обставини та підстави переходу права вимоги в аспекті доводів апеляційної скарги, суд звертає увагу на наступне.

У частині першої статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

В матеріалах справи наявні належно завірені копії договору факторингу укладеного між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Ейс», №30102023 від 30 жовтня 2023 року, акт-прийому-передачі боржників до цього договору, реєстр боржників, витяг з реєстру боржників до договору факторингу від 30 жовтня 2023 року.

Згідно з умовами договору клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно з Реєстром Боржників. Розділом І укладеного договору факторингу визначено наступні терміни: «Реєстр Боржників» - це інформація, що стосується Боржників, оформлена за формою, встановленою Договором. «Дата відступлення прав вимоги» - це робочий день, в який сторони склали і підписали Акт прийому-передачі реєстру боржників; «Акт прийому-передачі реєстру боржників» - письмовий документ, який складається спільно клієнтом та фактором, у зв`язку з переходом прав вимоги від клієнта до фактора на умовах Договору факторингу.

Пунктом 2.3 договору визначено, що відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від клієнта до фактора відбуваються у дату відступлення прав вимоги.

Тобто перехід прав вимоги відбувається з моменту підписання акту прийому-передачі реєстру боржників.

Крім того як вбачається із матеріалів справи учасниками вказаного правочину - ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Ейс» не оспорюється факт переходу прав вимоги від первісного кредитора до дійсного - ТОВ «ФК «Ейс».

Отже, відповідно до умов договору факторингу право вимоги переходить до фактора саме з моменту підписання акту прийому-передачі, а не з моменту здійснення оплати за договором факторингу, а тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Отже, вищевказане свідчить про належне укладення ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «ФК «Ейс» договору факторингу та перехід прав вимоги за кредитним договором від 30 квітня 2023 року № 00-7777890.

Щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, колегія суддів виходить з наступного.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії № 00-7777890 від 30 квітня 2023 року вбачається, що така станом на 30 жовтня 2023 року, згідно з яким загальна сума заборгованості 21 190 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 460 грн, заборгованість за відсотками 15 730 грн.

Пунктом 1.4.2 договору кредитної лінії № 00-7777890 від 30 квітня 2023 року визначено, що стандартна процентна ставка складає 2,50 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку користування кредитом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Ейс» суми заборгованості 21 190 грн, з яких: 5 460 грн - тіло кредиту, 15 730 грн - проценти за користування кредитом.

Суд першої інстанції зазначених вимог не врахував, у зв`язку з чим дійшов передчасних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви ТОВ «ФК «Ейс» сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

За подачу апеляційної скарги ТОВ «ФК «Ейс» сплатило судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.

За статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року в справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 6 000 грн.

В апеляційній скарзі апелянт просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що представником ТОВ «ФК «Ейс» у цій справі був адвокат Тарасенко А. І., який діяв на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4956, довіреності від 30 жовтня 2023 року, відповідно до якої ТОВ «ФК «Ейс» уповноважує адвоката Тарасенка А.І. представляти інтереси в судах України.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачу в суді першої інстанції до позовної заяви було долучено: договір про надання правничої допомоги №17/06/24-01 від 17 червня 2024 року, копію акту приймання-передачі наданих послуг до договору №17/06/24-01 від 17 червня 2024 року про надання правничої допомоги, згідно з яким адвокат надав клієнту послуги на загальну суму 6 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ФК «Ейс» в суді апеляційної інстанції до апеляційної скарги було долучено: копію акту приймання-передачі наданих послуг до договору №17/06/24-01 від 17 червня 2024 року про надання правничої допомоги, згідно з яким адвокат надав клієнту послуги на загальну суму 4 000 грн.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо, на її думку, є недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

Разом з тим, сторона відповідача не скористалася правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у судах першої та апеляційної інстанцій.

Зважаючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в сумі 6 056 грн, а також витрати на правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанцій в розмірі 10 000 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», подану представником Тараненком Артемом Ігоровичем, задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»(, 02090 м. Київ, вул. Харківське шосе, 19, оф. 2005) заборгованість у розмірі 21 190 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (, 02090 м. Київ, вул. Харківське шосе, 19, оф. 2005) судові витрати у розмірі 6 056 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (, 02090 м. Київ, вул. Харківське шосе, 19, оф. 2005) судові витрати на правничу допомогу, понесені у судах першої та апеляційної інстанцій, у сумі 10 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Текст постанови виготовлено 11 червня 2025 року.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв