Справа № 473/2376/25
РІШЕННЯ

іменем України

"13" червня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Ротар М.М., за участю секретаря судового засідання Данилевич Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору міни, визначення часток у спільній сумісній власності

встановив

07 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору міни, визначення часток у спільній сумісній власності, в якому вказала, що 03 жовтня 2000 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 уклали з ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 договір міни, згідно якого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 передали у власність ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 належну їм квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 передали у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 належну їм квартиру АДРЕСА_2 в письмовій формі і зареєстрований на Універсальній товарносировинній біржі «Номінал», ніхто із сторін угоди її не оспорює і всі умови договору виконані. Посилаючись на те, що відповідач ухиляються від нотаріального посвідчення договору, а також на те, що всі умови договору обміну нерухомого майна виконані, позивач просила позов задовольнити.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 ..

Однак при зверненні позивача до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , нотаріусом було роз`яснено необхідність звернення до суду для визнання договору обміну нерухомого майна дійсним та для визначення розміру частки померлої у праві спільної власності на частку квартири.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 15 травня 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_10 не з`явилися, від представника позивача на адресу суду надійшла заява в якій вона просить розглядати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 не з`явилися, від них на адресу суду надійшли заяви в яких вони просять розглядати справу без їх участі, проти заявлених позовних вимог не заперечують.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 03 жовтня 2000 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 уклали з ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 договір міни, згідно якого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 передали у власність ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 належну їм квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 передали у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 належну їм квартиру АДРЕСА_2 в письмовій формі і зареєстрували договір міни на Універсальній товарносировинній біржі «Номінал» за №169.

Зі змісту вказаного договору вбачається, що сторони здійснили обмін згаданими вище об`єктами нерухомості і засвідчили, що зазначені об`єкти нерухомості нікому до укладення угоди не продані, не подаровані, під арештом не знаходяться.

Вищевказані обставини свідчать про те, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору міни, жодних обмежень для його укладання не існувало, укладений договір міни нерухомості був виконаний сторонами у повному обсязі.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року), останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

На час укладання договору міни нерухомості діяв ЦК УРСР в ред. 1963 р., який втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі ЦК України від 16.01.2013 р.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Ст.241 ЦК України передбачено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше; кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін (ст.242 ЦК України).

Спірний договір міни відповідно до цивільного законодавства, що діяло на момент його укладання, підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки положеннями ст.227 ЦК УРСР було передбачено, що договір міни, на який розповсюджуються положення ст.242 ЦК України, квартири (житлового будинку) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність правочину.

Але, як встановлено судом, вказана вимога закону щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору міни нерухомості при укладенні договору не була дотримана, так як договір був оформлений та зареєстрований Універсальній товарносировинній біржі «Номінал» відповідно до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», про що зазначено у тексті договору.

Відповідно до ч. 2 ст.15 згаданого Закону угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, суперечливі норми законодавства призвели до того, що укладений позивачами договір міни та зареєстрований товарною біржою не був посвідчений у нотаріальному порядку.

Але, оскільки сторони по договору міни нерухомого майна повністю виконали свої обов`язки по цьому договору, а нотаріально посвідчити договір на сьогоднішній день неможливо, суд вважає необхідним визнати дійсним вказаний договір міни.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Трикрати Вознесенського району Миколаївської області померла ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть НОМЕР_1 , видане 16.04.2024 року).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вознесенськ Миколаївської області померла ОСОБА_9 (свідоцтво про смерть НОМЕР_2 , видане 11.02.2025 року, свідоцтво про одруження НОМЕР_3 від 02.04.2002 р.).

ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Томарі, Сахалинська область помер ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть НОМЕР_4 , видане 22 вересня 2017 року).

При зверненні позивача ОСОБА_11 до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , нотаріусом було роз`яснено необхідність звернення до суду для визнання договору обміну нерухомого майна дійсним та для визначення розміру частки померлої у праві спільної власності на частку квартири (довідка роз`яснення Приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Кучерової Н.М. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.02.2025 року).

Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

У силу вимог ст. 1268-1270 ЦК України вважається, що спадкоємці фактично прийняли спадщину (весь обсяг спадкового майна, прав та обов`язків, вказаних у ст. 1218 ЦК України), до складу якої увійшла також і належна спадкодавцю частка у праві спільної сумісної власності на вищезазначену квартиру.

Відтак, враховуючи вищевказане обґрунтування та мотивацію позовних вимог, правовий статус спірної квартири підлягає заміні у судовому порядку з режиму спільної сумісної власності на режим спільної часткової власності із визначенням часток такої власності між співвласниками.

Згідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 цього Кодексу спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч.1 ст. 357 ЦК України при визначенні часток у праві спільної часткової власності частки вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Отже частки позивача ОСОБА_1 та померлих ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , у спірному нерухомому майні є рівними.

У ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і необхідно визначити частки у праві спільної власності на квартиру, а саме по 1/4 ідеальної частки за кожним.

Керуючись ст. ст. 4, 14, 81, 223, 259, 263, 265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив

позовні вимоги - задовольнити.

Визнати ДІЙСНИМ договір №169 обміну нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 , на квартиру АДРЕСА_2 , укладений 03.10.2000 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та зареєстрований 03 жовтня 2000 року на Універсальній товарносировинній біржі «Номінал».

Визначити за ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 по 1/4 ідеальній частці в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала їм на підставі договору №169 обміну нерухомого майна зареєстрованого 03 жовтня 2000 року на Універсальній товарносировинній біржі «Номінал».

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.М. Ротар