Провадження №22-ц/812/1134/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участю: представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Костенюк М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №490/9075/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана її представником - адвокатом Костенюк Марією Володимирівною, на рішення, яке ухвалив Центральний районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Саламатіна Олександра Вікторовича у приміщенні цього суду 03 березня 2025 року, дата складання повного тексту не зазначена, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії, відшкодування збитків та моральної шкоди,

у с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що у 2003 році позивач подарував відповідачці свою трикімнатну квартиру в обмін на надання йому матеріальної допомоги та допомоги по господарству. У 2021 році ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 без його згоди та відома вивезли з квартири належні йому особисті речі (меблі, речі побутового вжитку), загальна вартість яких складає 157100 грн. Також відповідачі забрали усі документи, які підтверджують його право власності на майно - квартиру, автомобіль, електротехніку тощо. Позивач вказував, що окрім спричинення відповідачами майнової шкоди внаслідок втрати майна він зазнав моральної шкоди, оскільки є людиною похилого віку, має інвалідність по зору, фактично є безпомічним та постійно знаходиться в стресі через ситуацію з вивезенням його майна, страждає та переймається цим, відчуває себе приниженим, занедбаним, його звичний спосіб життя порушено, на цьому ґрунті виникають конфлікти і непорозуміння з оточуючими, що призвело до пригніченого стану, проблем із здоров`ям, виведення із душевної рівноваги. Зазначене призвело до позбавлення можливості реалізації його звичок, бажань та погіршення стосунків з найближчим оточенням.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 157100 грн на відшкодування матеріальних збитків та 150000 грн в якості компенсації моральної шкоди.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Костенюк М.В. проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. Зазначала, що в квартирі знаходилися тільки речі, які належали ОСОБА_1 , а вимоги позивача направлені на отримання вигоди. Відповідачка ОСОБА_4 надавала ОСОБА_2 матеріальну підтримку, поки позивач не звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів.

Відповідач ОСОБА_5 участі у судових засіданнях не приймав, своєї думки стосовно позову не висловив.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2025 р. позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 15000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суд в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення вартості майна суд мотивував недоведеністю обставин, на які позивач посилається як на підставу для стягнення матеріальної шкоди.

Так, суд дійшов висновку, що позивач хоча і проживав до серпня 2020 року у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та, відповідно, мав у власності та користувався певними побутовими речами, натомість з наданих позивачем доказів неможливо встановити конкретний перелік таких речей, тобто позивач не довів наявність всього переліченого у позовній заяві майна у нього станом на серпень 2020 року, тобто на момент виселення з зазначеної квартири, його вартість, а також, той факт, що відповідачі вивезли зазначене позивачем майно або якусь його частину.

Частково задовольнивши позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначив, що рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 травня 2021 року (справа №490/5668/20) на користь позивача, який є батьком відповідачки, з останньої стягнути аліменти. З урахуванням положень статей 172 та 202 СК України позивач, на думку суду, цілком обґрунтовано розраховував на надання утримання ОСОБА_1 , натомість вона не виконувала свій обов`язок щодо піклування та утримання батька, у зв`язку з чим той вимушений був звертатися до суду за захистом своїх прав, тому суд погодився з аргументами позивача, що невиконання відповідачкою ОСОБА_1 свого обов`язку з піклування та утримання позивача, тоді як такого обов`язку у ОСОБА_3 не виникло, та необхідність у зв`язку з цим судового захисту спричинили у позивача переживання, стрес та завдало йому моральної шкоди. Враховуючи глибину фізичних і душевних страждань, завданих позивачу, виходячи із засад розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що відшкодування позивачу моральної шкоди у сумі 15000 грн є достатньою компенсацією спричинених моральних страждань, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду змінити та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення., рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 03 березня 2025 року залишено без змін.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 26 травня 2025 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник адвокат Костенюк М.В., поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 03 березня 2025 року, а ухвалами того ж суду від 02 червня 2025 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник адвокат Костенюк М.В., на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 03 березня 2025 року та справу призначено до розгляду на 17 червня 2025 року.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Костенюк М.В. вказує, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення компенсації моральної шкоди в сумі 15000 грн є необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його в цій частині скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації моральної шкоди.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про доведеність вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої через невиконання відповідачкою обов`язку з піклування та утримання позивача, не відповідає дійсним обставинам справи та є хибним. Так, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/5668/20 з відповідачки стягнуто на користь позивача аліменти. Зазначене рішення відповідачка виконує, незважаючи на те, що вона не працює та потребує лікування через захворювання очей. Зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення не зрозуміло, в чому полягає невиконання обов`язків з утримання позивача. Посилаючись на практику Верховного Суду щодо компенсації моральної шкоди, а саме викладену у постановах від 01 березня 2023 року у справі № 496/1691/19, від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 та від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, представник відповідачки зауважує, що компенсація моральної шкоди відбувається лише у випадку її спричинення, тобто право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права. При цьому суд має встановити наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями, вини останнього в її заподіянні. Заявник наголошує, що не вбачає логіки у задоволенні вимоги щодо компенсації моральної шкоди, спричиненої безпосередньо вивезенням його майна з квартири, якщо суд не визнав факт, що майно вивозилося відповідачами, що повністю спростовує висновки суду першої інстанції щодо підстав стягнення з відповідачки компенсації моральної шкоди.

Щодо меж апеляційного розгляду.

Оскільки рішення суду в частині відшукування майнової шкоди переглянуто апеляційним судом і постановою від 19 травня 2025 року залишено без змін., а в частині відмови у стягненні моральної шкоди з ОСОБА_3 не оскаржується у цьому провадженні №22-ц/812/1134/25 рішення суду переглядається з огляду на доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 лише в частині наявності підстав для стягнення з неї моральної шкоди. В іншій частині та з інших підстав рішення суду першої інстанції не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди таким вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, ОСОБА_2 1939 року народження, є особою з інвалідністю 2-ї групи (по зору), що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №174885 від 11 грудня 2020 року (а.с. 6).

Власником трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , є ОСОБА_1 за договору дарування від 20 липня 2011 року.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 січня 2024 року у справі №490/3976/21 у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 , укладеного 20 липня 2011 року, відмовлено, постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року вказане рішення суду залишено без змін.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 травня 2021 року (справа №490/5668/20) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатного батька у твердій грошовій сумі - 1000 грн. щомісячно, починаючи з 09 вересня 2020 року і до зміни матеріального та сімейного стану сторін, постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2021 року вказане рішення суду залишено без змін.

Як вбачається з відповіді т.в.о. начальника Центрального відділу Головного управління національної поліції в Миколаївській області за №Б-75/50/10-20 від 17 листопада 2020 року, заява позивача зареєстрована в інформаційно-телекомукаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області за №28874 від 30 жовтня 2020 року, розглянута. У ході проведення перевірки та вивчення матеріалів встановлено, що в матеріалах відсутні данні, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливість у зв`язку з цим зареєструвати відповідну інформацію до ЄРДР.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав, що для цього є підстави, оскільки ОСОБА_1 не виконує обов`язок з утримання непрацездатного батька, що завдало йому моральних страждань та змусило звертатися до суду для стягнення аліментів.

Апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги та вважає висновок суду першої інстанції про часткове задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди помилковим.

Однією із засад цивільного судочинства є диспозитивність.

Так, частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом позовної заяви ОСОБА_2 свою вимогу про відшкодування моральної шкоди обґрунтовував тим, що зазнав моральних страждань через неправомірні дії відповідачів, які вивезли з квартири належне йому майно меблі та інші речі побутового вжитку.

Натомість, суд стягнув у відшкодування моральної шкоди на користь позивача з відповідачки ОСОБА_1 15000 грн., пославшись на невиконання нею обов`язку з утримання непрацездатного батька, тоді як така підстава для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 не заявлялась.

За такого суд вийшов за межі заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, а саме - розглянув підстави позову, які позивачем не зазначались.

Щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди з відповідачки на користь позивача із заявлених ним підстав.

Так, згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вказано в пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналіз наведених положень закону дозволяє дійти висновку, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

В силу частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Враховуючи, що у справі, яка розглядається, належними та допустимими доказами позивач не довів, що відповідачка ОСОБА_1 вчинила неправомірні дії щодо майна позивача, що завдало йому моральних страждань, позовні вимоги щодо стягнення з неї моральної шкоди є недоведеними, що є підставою для відмову їх задоволенні.

За такого апеляційний суд вважає помилковим висновок суду щодо стягнення з ОСОБА_1 15000 грн. на користь позивача у відшкодування моральної шкоди.

Оскільки при ухваленні рішення про часткове задоволення позову до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції порушив вимоги процесуального закону щодо диспозитивності, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтовано рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що в силу пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній ОСОБА_1 частині з ухваленням нового рішення про відмову у позові про стягнення з неї компенсації моральної шкоди.

Тому колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, із судового збору.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 7 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції скасовано в оскаржуваній частині, ухвалено нове про відмову у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_1 , колегія судів проводить розподіл судових витрат, а саме відповідачці слід компенсувати сплачений нею за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 3633 грн. за рахунок держави, враховуючи, що позивач як особа з інвалідністю другої групи в силу пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана її представником адвокатом Костенюк Марією Володимирівною, задовольнити.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 03 березня 2025 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення.

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 3633 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

____________________________________

Повна постанова складена 18 червня 2025 року