Справа № 169/251/25
Провадження № 2/169/236/25
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року селище Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі

головуючого Тітівалова Р. К.,

з участю

секретаря судового засідання Веремчук Л. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

27 березня 2025 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі ТОВ «Українські фінансові операції») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 13 серпня 2023 року ОСОБА_1 уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») договір № 3895221 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, право вимоги за яким на підставі договору факторингу від 26 липня 2024 року перейшло до ТОВ «Українські фінансові операції». Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у нього виникла заборгованість в загальному розмірі 111136,64 гривень, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 129-131), 19 травня 2025 року подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить справу розглядати без його участі (а. с. 123).

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 133), 05 червня 2025 року подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в частині стягнення тіла кредиту та просить розглядати справу без його участі (а. с. 135).

Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13 серпня 2023 року звернувся до ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» з метою отримання кредиту та того ж дня уклав із ним договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3895221 (далі Договір) (а. с. 15-24).

Договір, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит паспорт споживчого кредиту та інформаційне повідомлення підписаний відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису (а. с. 25, 26, 27-29, 30-32).

Згідно з пунктами 1.2, 1.3, 1.4 Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Сума погодженого сторонами Договору кредиту становить 15000 гривень, строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 2 % в день, та знижена процентна ставка 1,3% в день.

Відповідно до пункту 2.1 Договору кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 , реквізити якої надані останнім кредитодавцю з метою отримання кредиту.

Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році (пункт 3 Договору).

Пунктом 4.5 Договору передбачено, що повернення кредитної заборгованості клієнтом, всі платежі та розрахунки, зазначені у цьому Договорі, здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на зазначені в Договорі та/або на вебсайті поточні рахунки ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» в національній грошовій одиниці України гривні.

З матеріалів справи видно, що сторони уклали додатковий договір до Договору № 3895221 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13 серпня 2023 року (а. с. 33-34, далі Додатковий договір), де погодили, що сума кредиту за Додатковим договором становить 6000 гривень, а загальна сума кредиту становить 21000 гривень. Також сторони погодили, що в зв`язку із зміною здійснюється коригування зобов`язань клієнта за Договором, про що складається новий графік платежів за договором (Додаток №1), що є невід`ємним Додатком до Додаткового договору (пункт 1.11 Додаткового договору).

Пунктами 3.1, 3.2 Договору передбачено, що усі інші умови Договору, не змінені цим Додатковим договором, залишаються дійсними та незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання. У всьому, що не передбачено цим Додатковим договором, сторони керуються умовами договору.

Усі зазначені документи підписані відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором Е286.

На виконання умов Договору від 13 серпня 2023 року ТОВ «Пейтек Україна» на підставі договору про організацію переказу грошових коштів №210222-1, укладеного 21 лютого 2022 року з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», перерахувало кошти в сумі 15000 гривень на банківську картку відповідача № НОМЕР_2 (номери транзакцій в системі ТОВ «Пейтек Україна» 655а1е67-04f7-4ab9-b93b-ea7a6158e7dc) (а. с. 41).

На виконання умов Додаткового договору від 13 серпня 2023 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01, укладеного 12 березня 2019 року з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», перерахувало кошти в сумі 6000 гривень на банківську картку відповідача № НОМЕР_2 (номери транзакцій в системі іPay.ua 272714859 (а. с. 42).

ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за Договором виконало.

З наведеного у позовній заяві розрахунку видно, що заборгованість ОСОБА_1 за Договором становить 111136,64 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 18999,96 гривень, заборгованість за процентами 87576,69 гривень (а. с. 43-49).

Розрахунок проведений з дотриманням узгоджених сторонами вищевказаних істотних умов Договору від 13 серпня 2023 року та Додаткового договору від 13 серпня 2023 року.

Наведені обставини свідчать про те, що між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, ними дотримана письмова форма укладення кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов.

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071ск20).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

З матеріалів справи видно, що 26 липня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладений договір факторингу № 26/07/2024 (а. с. 61- 65).

Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору ТОВ «Українські фінансові операції» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за плату, а ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступити ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або викикне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА».

Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги (пункт 1.2 договору).

Уповноважені представники ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» підписали акт прийому-передачі Реєстру боржників 26 липня 2024 року (а. с. 19).

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Відповідач ОСОБА_1 є у витязі з Реєстру боржників до Договору факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року під № 149 і загальна сума його заборгованості становить 106576.65 гривень (а. с. 70).

За змістом статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

За період з 27 липня 2024 року до 07 серпня 2024 року в межах строку дії кредитного договору позивач нарахував проценти за користування кредитними коштами у сумі 4560 гривень (а. с. 112).

Таким чином, загальна сума заборгованості, яку позивач просив стягнути з відповідача становить 111136.64 гривень, з яких тіло кредиту 18999.96 гривень, відсотки за користування кредитними коштами 92136.69 гривень.

Проте, з таким розрахунком погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, за змістом якого військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 3 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.

Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21 (провадження № 61-9565ск22), від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18).

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладений правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19.

Дія пункту 15 статті 14 Закону поширюється на військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружин (чоловіків), а також інших військовослужбовців, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружин (чоловіків).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 №1267/3047 від 26 травня 2025 року відповідач з 03 липня 2022 року проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_3 у складі Збройних Сил України за призовом осіб під час мобілізації, брав і бере участь в бойових діях та здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а. с. 132).

Наведені обставини свідчать про те, що на відповідача поширюється дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Кредитний договір із первісним кредитором відповідач уклав під час перебування на військовій службі 13 серпня 2023 року (а. с. 15), у зв`язку з чим проценти за користування кредитом йому не повинні були нараховуватися.

Із розрахунку заборгованості (а. с. 43-49) видно, що відповідач частково виконував умови договору і сплатив тіло кредиту в розмірі 2000.04 гривень та проценти за користування кредитом 40638.97 гривень, а всього 42639.01 гривень.

Таким чином, станом на день укладення договору факторингу 26 липня 2024 року відповідач сплатив за кредитним договором первісному кредитору 42639.01 гривень, що значно перевищує суму основного боргу (21000 гривень) та свідчить про виконання ним свого зобов`язання.

За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, суд вважає, що передбачені законом підстави для стягнення з відповідача заборгованості відсутні і в задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, статей 516, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 634, 639, 1048, 1054, 1056-1, 1077 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 133, 137, 141, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції, адреса місця знаходження: вулиця Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2, місто Київ, .

Представник позивача: Дідух Євген Олександрович, адреса місця знаходження: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне рішення складене 12 червня 2025 року.

Головуючий