КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8004/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2025 року у справі за позовом виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в місті Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року виконувач обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру в м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.

Позов обґрунтував тим, що ОСОБА_1 , який є громадянином російської федерації, 27 вересня 2017 року в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га з кадастровим номером :09:001:0559 та цільовим призначенням для колективного садівництва, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кучаківська сільська рада, Садівниче товариство «Агро». Однак, всупереч вимогам частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України відповідач не відчужив вказану земельну ділянку протягом року з часу набуття права власності на неї в порядку спадкування, що відповідно до частини другої статті 145 ЗК України є підставою для її конфіскації за рішенням суду.

На підставі викладеного прокурор просив суд конфіскувати у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру в м. Києві та Київській області земельну ділянку площею 0,0600 га з кадастровим номером :09:001:0559 та цільовим призначенням для колективного садівництва, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кучаківська сільська рада, Садівниче товариство «Агро», та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2025 року позов задоволено.

Конфісковано у ОСОБА_1 у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру в м. Києві та Київській областіземельну ділянку площею 0,0600 га з кадастровим номером :09:001:0559 та цільовим призначенням для колективного садівництва, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кучаківська сільська рада, Садівницьке товариство громадська організація «Агро».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 4 026,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 , як іноземний громадянин, набув право власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення та не відчужив її протягом строку, встановленого частиною четвертою статті 81 ЗК України, тому його право власності на вказану земельну ділянку підлягає припиненню шляхом конфіскації у власність держави. До вказаного висновку суд дійшов також з огляду те, що прокурором обраний належний спосіб захисту порушених прав держави в особі ГУ Держгеокадастру в м. Києві та Київській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Спаскіна Д.А. просить зазначене судове рішення скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального права та прийняти нову постанову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що розглянувши справу за відсутності відповідача та його представника, які повідомили письмовими заявами про відкладення судових розглядів, але суд розгляд справи не відклав, суд першої інстанції порушив конституційне право ОСОБА_1. на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати свої докази та навести доводи, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

За наведених обставин вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалене з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 5 частини першої, пункту 1 частини третьої та четвертої статті 374 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Сторона позивача правом на подання відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції не скористалась.

За клопотанням представника ОСОБА_1 - адвоката Спаскіна Д.А.12 червня 2025 року Київський апеляційний суд постановив ухвалу про надання йому можливості брати участь у судовому засіданні, призначеному на 18 червня 2025 року о 09 год. 40 хв. по справі № 359/12451/23, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, однак адвокат Спаскін Д.А. в подальшому надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю прийняття участі в іншому судовому процесі у кримінальній справі № 953/24983/21.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.

Як неодноразово зазначалось Верховним Судом, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та/або їх представників, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (див.постанову Верховного Судувід 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16).

У постанові від 22 листопада 2024 року у справі № 727/6078/22 Верховний Суд вказав, що «Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачка була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, від її уповноваженого представника надійшла заява про відкладення розгляду справи, яку було відхилено судом апеляційної інстанції. Причин неможливості явки уповноваженого представника позивачки для участі у судовому розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а також обставин, які ОСОБА_1 мала намір особисто повідомити суду, остання не зазначила. З огляду на належне повідомлення заявниці про дату, час та місце судового розгляду справи, викладення її позиції у тексті відзиву на апеляційну скаргу, неявку уповноваженого представника позивачки для участі у розгляді справи, беручи до уваги положення статті 372 ЦПК України, строки розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції гарантій, визначених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

У своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», сформував усталений підхід до визначення критеріїв розумності тривалості судового провадження, згідно з якими підлягають врахуванню такі обставини: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (наприклад, рішення у справах «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 5 лютого 2004 року, «Вергельський проти України» від 12 березня 2009 року).

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).

Виходячи з наведеного, колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання неявки представника відповідача в судове засідання, яке підлягало проведенню з останнім в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, такою, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи та з огляду на те, що він був завчасно і належним чином повідомлений про призначене судове засідання в суді апеляційної інстанції і не надав доказів прийняття участі у розгляді кримінальної справи, про яку зазначає, з урахуванням категорії даної справи, строків її розгляду тадоводів апеляційної скарги, в межах яких підлягає перегляду рішення суду першої інстанції, на підставі статей 369, 372 ЦПК України клопотання адвоката Спаскіна Д.А. про відкладення розгляду справизалишила без задоволення та ухвалила проводити розгляд справи за його відсутності.

Прокурор Філіпенко О.І. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм процесуального права.

ГУ Держгеокадастру в м. Києві та Київській області явку свого представника в судове засідання не забезпечило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомило, а тому колегія суддів дійшла висновку, що неявка позивача відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є громадянином російської федерації (а.с. 99-102, т. 1).

27 вересня 2017 року ОСОБА_1 отримав у спадщину земельну ділянку площею 0,0600 га з кадастровим номером :09:001:0559 та цільовим призначенням для колективного садівництва, розташовану за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кучаківська сільська рада, Садівниче товариство «Агро», яка на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 12 січня 2007 року належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 вересня 2017 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 2-1237 (а.с. 11, т. 1).

Рішенням державного нотаріуса Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевської М.В. № 37296154 від 27 вересня 2017 року право власності на вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0559 було зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 грудня 2023 року (а.с. 12-14, т. 1).

28 квітня 2023 року заступник керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області направив до ГУ Держгеокадастру в м. Києві та Київській області лист № 51-2496вих.-23 з проханням повідомити про вжиті заходи, спрямовані на дотримання вимог земельного законодавства щодо набуття громадянами російської федерації земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Бориспільського району Київської області та захисту інтересів держави, у тому числі шляхом їх конфіскації в судовому порядку (а.с. 15-17, т. 1).

Листом № 10-10-0.62-4452/2-23 від 16 травня 2023 року ГУ Держгеокадастру в м. Києві та Київській області повідомило прокуратуру про те, що ним не вживались заходи щодо звернення до суду з позовами про конфіскацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення з підстав відсутності відповідних бюджетних коштів для сплати судового збору (а.с. 18-21, т. 1).

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення по суті спору відповідає в повній мірі.

За правилом частин першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Єдиним доводом поданої апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача та його представника, які поданими заявами просили відкласти судові розгляди справи 18 листопада 2024 року та 30 січня 2025 року, але суд розгляд справи не відклав, чим порушив право ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд.

У статті 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 10 частини другої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Розумність строків розгляду справи судом (своєчасність) означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або розгляд і вирішення справи в найкоротший строк, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів осіб або встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню судочинства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України, яким встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частин першої та другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною першою статті 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу.

Суд відкладає розгляд справи у судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою (частини друга, третя статті 223 ЦПК України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суд після відкриття судового засідання має надати оцінку усім відомим йому обставинам і причинам неявки учасників справи, отже, вирішити питання щодо наявності підстав для відкладення розгляду справи з дотриманням балансу процесуальних гарантій розумності строків розгляду справи судом та забезпечення прав особи на судовий захист і участь у своїй справі, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, рівності всіх учасників перед законом і судом.

Подібні висновки Верховний Суд сформулював у постановах від 14 грудня 2023 року у справі № 757/45174/20, від 17 січня 2024 року у справі № 2-2823/11, від 22 грудня 2022 року у справі № 910/2116/21.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2024 року, яка постановлена за участі прокурора Гайфуліна О.О. та представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) - адвоката Спаскіна Д.А., було закрито підготовче провадження у справі за позовом виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру в м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради Київської області, ГУ Держгеокадастру в м. Києві та Київській області, третя особа - Садівниче товариство «Агро», про продовження строку на відчуження земельної ділянки та призначено справу до розгляду по суті на 18 листопада 2024 року.

15 листопада 2024 року представник відповідача - адвокат Спаскін Д.А. надіслав до суду через підсистему «Електронний суд» клопотання про відкладення (перенесення) судового засідання 18 листопада 2024 року у зв`язку з прийняттям участі у розгляді кримінальної справи.

В судовому засіданні 18 листопада 2024 року суд першої інстанції на підставі зазначеного клопотання відклав розгляд справи на 30 січня 2025 року.

29 січня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Спаскін Д.А. повторно надіслав до суду через підсистему «Електронний суд» клопотання про відкладення (перенесення) судового засідання 30 січня 2025 року у зв`язку з прийняттям участі у невідкладних слідчих діях у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції у межах своїх дискреційних повноважень дійшов висновку про визнання неявки сторони відповідача в судове засідання 30 січня 2025 року такою, що не перешкоджає розгляду справи та з огляду на те, що ОСОБА_1 був завчасно у встановленому порядку повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи через підсистему «Електронний суд» його представника - адвоката Спаскіна Д.А., про що також свідчать подані представником клопотання про відкладення розгляду справи, з урахуванням категорії справи та строків її розгляду відхилив вказане клопотання і провів розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Крім того, в судовому засіданні 30 січня 2025 року суд першої інстанції постановив ухвалу про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про продовження строку на відчуження земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2024 року у справі № 990SCGC/20/24 зазначила, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Верховний Суд також неодноразово у своїх судових рішеннях, зокрема у справах № 802/562/18-а, № 826/4504/17, звертав увагу на те, що «повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

Та обставина, що відповідні повноваження суду є дискреційними не створює імунітету від перевірки належності застосування судом свого розсуду при касаційному розгляді справи на предмет відповідності такого цілям та завданням, які стоять перед адміністративним судом, та в аспекті відповідності таких дій принципу верховенства права як стримуючого фактору.

При цьому будь-який законодавчий припис, що встановлює певні межі розсуду, повинен бути оцінений на предмет дотримання фундаментальних вимог верховенства права, зокрема щодо співмірності (пропорційності) тій меті, за якою законом передбачене відповідне обмеження, або яке відбулось унаслідок застосування розсуду суду.

Пропорційність є загальною умовою для вирішення всіх процесуальних питань у межах дискреційних повноважень і повинна належно застосовуватись на кожній стадії правозастосування.

Оцінюючи дотримання принципу пропорційності, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

При цьому судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору».

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (див. постанову Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (пункт 50)).

В силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції надав належну правову оцінку наведеним представником відповідача обставинам щодо повторного відкладення розгляду справи та обґрунтовано визнав їх неповажними, у тому числі й з огляду на те, що представник відповідача - адвокат Спаскін Д.А. на підставі ухвали від 24 січня 2024 року приймав участь у всіх підготовчих судових засіданнях у цій справі в режимівідеоконференції поза межами приміщення суду, своє відношення до пред`явлених позовних вимог виклав у відзиві на позовну заяву прокурора, долучивши до нього докази, які вважав за необхідне подати суду в обґрунтування своїх заперечень, а також подав клопотання про витребування доказів, яке було розглянуто судом першої інстанції у встановленому законом порядку 18 березня 2024 року.

Після постановлення судом першої інстанції ухвали від 17 вересня 2024 року про закриття підготовчого провадження у справі та призначення її до розгляду по суті представник ОСОБА_1. участі в судових засіданнях не приймав та подавав клопотання про відкладення розгляду справи, однак жодних доказів на підтвердження його зайнятості в інших судових процесах та/або слідчих діях так і не надав суду.

Отже, враховуючи, що сторона відповідача була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, що об`єктивно вбачається з матеріалів справи, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом, доказів, які сторони долучили до матеріалах справи, було достатньо для розгляду справи та участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні за відсутності ОСОБА_1 та його представника - адвоката Спаскіна Д.А.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування рішення суду першої інстанції з одночасною відмовою в позові відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, апеляційним переглядом не встановлено.

Представник відповідача в апеляційній скарзі як на підставу для скасування рішення суду з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції здійснив посилання на пункт 5 частини першої, пункт 1 частини третьої та четвертої статті 374 ЦПК України, що є у свою чергу безпідставним, адже пункт 5 частини першої вказаної статті визначає право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, а частини третьої та четвертої взагалі не існує у статті 374 ЦПК України.

Колегія суддів зауважує, що як стаття 374 ЦПК України, яка визначає повноваження суду апеляційної інстанції, так і стаття 376 ЦПК України, яка визначає підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, не передбачають процесуальної можливості скасування рішення суду по суті спору і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку щодо порушення під час розгляду справи норм процесуального права, які призвело до неправильного вирішення справи, а зводяться до власного розуміння і тлумачення стороною відповідача норм цивільного процесуального законодавства.

Інших доводів на спростовування зроблених судом першої інстанції висновків про наявність підстав для конфіскації в ОСОБА_1 у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру в м. Києві та Київській областіуспадкованої земельної ділянки, яка не була відчужена протягом встановленого законом строку, апеляційна скарга не містить.

Суд апеляційної інстанції враховує принцип «non reformatio in peius», який відомий ще із часів римського права та існував у зв`язку з іншим правилом - «tantum devolutum quantum appellatum» (скільки скарги, стільки і рішення). Тобто, суд апеляційної інстанції не може вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Як вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2025 року у даній справі - без змін.

Розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2025 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 червня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній