Справа № 288/307/25 Головуючий у 1-й інст. Поліщук Р. М.
Категорія 68 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

10 червня 2025 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого: Павицької Т.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Коломієць О.С.

вирішуючи питання відповідно до вимог ст. 359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Попільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про оспорювання батьківства,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, 02 травня 2025 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яка зареєстрована в Житомирському апеляційному суді 08 травня 2025 року, до якої долучила клопотання про поновлення строку на її апеляційне оскарження.

Як підставу для поновлення строку зазначала, що нею у застосунку «Дія» було отримано ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Вказувала, що у зв`язку з незгодою із постановленою ухвалою, нею у межах 15-денного строку на оскарження було подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду. Зазначала, що 02.05.2025 вона отримала ухвалу Київського апеляційного суду про повернення її апеляційної скарги, з тих підстав, що Київський апеляційний суд не є судом апеляційної інстанції у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий суд у даній справі. Стверджувала, що нею помилково було скеровано апеляційну скаргу на адресу неналежного апеляційного суду.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21 травня 2025 року визнано неповажними підстави для поновлення представнику ОСОБА_1 ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року залишено без руху. Надано апелянту строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали для звернення до Житомирського апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 07.04.2025 вказавши інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження із належними доказами поважності причин пропуску процесуального строку. Роз`яснено заявнику, що якщо заяву не буде подано в зазначений строк, то у відкритті апеляційного провадження судом буде відмовлено у порядку, встановленому ст. 358 ЦПК України.

Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху була отримана ОСОБА_1 28.05.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Також, копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху була доставлена до електронного кабінету представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 22.05.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

06 червня 2025 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій остання зазначає, що зі змістом оскаржуваної ухвали вона ознайомилася не в день її складання. Крім того вказує, що вона у період з 14.04.2025 по 18.04.2025 та з 21.04.2025 по 25.04.2025 перебувала у відряджені, що позбавило її об`єктивної можливості своєчасно звернутися до Житомирського апеляційного суду в межах 15-денного строку.

Дослідивши подане клопотання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що наведені представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 причини пропуску строку апеляційного оскарження є неповажними з наступних підстав.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху було встановлено, що повний текст ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року був виготовлений - 07 квітня 2025 року.

Згідно супровідного листа №288/307/25/5393/2025 від 08.04.2025 ОСОБА_1 направлено копію оскаржуваної ухвали від 07.04.2025.

Матеріали справи не містять доказів отримання заявником копії оскаржуваної ухвали, проте представник ОСОБА_1 Санамян О.О. у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не заперечує її отримання.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що з 05 жовтня 2021 року офіційно функціонують окремі підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: «Електронний кабінет»; «Електронний суд»; підсистема відеоконференцзв`язку.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку (ч. 6 ст. 14 ЦПК України).

Відповідно до пункту 17 підрозділу 1 розділу III Положення особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом ix надсилання до Електронного кабінету таких осіб a6o в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Автоматичне надсилання судових рішень до електронного кабінету користувача відбувається після підписання та відправлення судом. Це передбачено функціоналом системи «Електронний суд» та дозволяє сторонам оперативно ознайомлюватися з актуальними документами у справі. Отримання повідомлення про доставлення документа на офіційну електронну адресу (Електронний кабінет) є моментом вручення.

У даній справі встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року оприлюднений 07.04.2025, забезпечено надання загального доступу 09.04.2025.

Відтак, з моменту підписання та відправлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, вказане судове рішення автоматично відправлено до Електронного кабінету представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 (тобто - ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Враховуючи, що відповідно доданих Єдиного державного реєстру судових рішень, забезпечено надання загального доступу до повного тексту оскаржуваної ухвали 09.04.2025, а також автоматичне направлення даної ухвали до Електронного кабінету представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , то крайнім терміном подання апеляційної скарги є 24 квітня 2025 року.

До клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 додано накази №1-К від 10.04.2025 та №1-К-2 від 18.04.2025, які підтверджують перебування останньої у відряджені в період з 14.04.2025 по 18.04.2025 та в період з 21.04.2025 по 25.04.2025.

З урахуванням долучених наказів на підтвердження поважності пропущення строків на апеляційне оскарження, граничним терміном подання апеляційної скарги є 28 квітня 2025 року.

Разом з тим, апеляційну скаргу подано до Житомирського апеляційного суду лише 02 травня 2025 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що не зважаючи на перебування представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 у відрядженні, остання не була позбавлена можливості вчасно, а саме 19.04.2025 звернутися із апеляційною скаргою на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду.

Відтак, колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року з тих підстав, що представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 перебувала у відрядженні.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що саме позивач, як особа, яка ініціювала судовий процес з метою захисту своїх прав, свобод та інтересів, має бути зацікавлений у тому, щоб організувати належне та своєчасне отримання кореспонденції від суду.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 9901/471/21).

Слід також враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, заява №3236/03, згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 10 січня 2024 року у справі №280/3193/23 про те, що особа, яка подає позов, скаргу, повинна діяти добросовісно, не зловживати процесуальним правом.

Наведене також узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі №752/5040/19, від 24 квітня 2024 року у справі №552/2497/22.

Таким чином, наведені апелянтом доводи щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду із апеляційною скаргою, є такими, що не можуть бути визнані поважними, у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження цих доводів, адже причину пропуску строку можна вважати поважною, якщо вона відповідає одночасно всім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлюють чи ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, що виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) цю обставину підтверджено належними й допустимими засобами доказування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони, що унеможливила звернення до суду з апеляційною скаргою.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 .

Колегія суддів звертає увагу й на практику Європейського суду з прав людини, що викладена в ухвалі щодо прийнятності від 30.06.2006 у справі «Каменівська проти України» (заява №18941/04), у якій наголошено, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (Guйrin v. France, рішення від 29.07.1998, п. 37). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998-VIII, с. 3255, п. 45).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» ((В.П.), №22277/93, 27.06.2000, параграф 59) зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи. Тому, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Апеляційний перегляд справи належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства. Право на апеляційний перегляд справи гарантується, однак його реалізація повинна відбуватись з дотриманням встановлених процесуальним законом вимог, зокрема, в межах визначеного строку апеляційного оскарження.

Це право повинно реалізовуватись зацікавленими особами добросовісно, без зайвих зволікань, а строк апеляційного оскарження може бути поновлено лише за наявності поважних причин, які обумовлюються існуванням об`єктивних обставин, підтверджених доказами.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного суду від 24.07.2024 справа №200/3692/21.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ доправосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: «право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані».

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд зобов`язаний прийняти і розглянути апеляційну скарги на судове рішення лише за умови дотримання скаржником вимог чинного цивільного процесуального законодавства щодо строків на апеляційне оскарження та за умови відповідності апеляційної скарги формі та змісту, як того вимагає ЦПК України. Наявність лише самої по собі апеляційної скарги не є безумовною підставою для її прийняття та відкриття апеляційного провадження.

Враховуючи, що зловживання процесуальними правами не допускається, учасники судового процесу (їхні представники) повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема і щодо дотримання процесуальних строків, в розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, обставин, що об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_2 вчасно подати апеляційну скаргу не доведені, виникнення обставин непереборної сили апеляційним судом не встановлені, докази поважності причин пропуску не надано.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, наведені норми права, колегія суддів доходить висновку про те, що заявником пропущено строки, визначені ЦПК України, для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та не наведено поважних та об`єктивних обставин, які перешкоджали оскаржити судове рішення в апеляційному порядку в межах цих строків.

За правилами частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга надійшла поза межами строку на апеляційне оскарження, апелянтом не наведено та не додано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску вказаного строку, суд відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦПК України відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 357, 358 ЦПК України,

п ос т а н о в и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Попільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про оспорювання батьківства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді