Справа № 357/2097/25
Провадження № 2/364/170/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2025 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Л.В.,

розглянувши в селищі Володарка, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ з ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» ( , Україна, 01032, місто Київ, вул. Симона Петлюри, будинок 30, тел: , , 3, , наявний електронний кабінет)

представниця позивача Москаленко Маргарита Станіславівна (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: вул. Лісова, 2, поверх 4, м. Бровари, Київська область, 07400, е-пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 , № тел.: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , наявний електронний кабінет)

до

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса зазначена у позові: АДРЕСА_2 , е-пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 )

про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

14.02.2025 позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з зазначеним позовом. 17.02.2025 суддя, ознайомившись з матеріалами цивільної справи, постановив ухвалу якою направив позовну заяву для розгляду за підсудністю до Володарського районного суду Київської області.

Безпосередньо до Володарського районного суду Київської області справа надійшла 17.03.2025.

У позовній заяві представниця позивача, посилаючись на викладені у позові обставини та на ст. ст. 509, 512-514, 516, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 626, 628, 639, 641, 644, 1047, 1049, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 27, 43, 49, 58, 60, 61, 133, 141, 175, 177, 184, 274-279 ЦПК України, просить суд стягнути з ОСОБА_1 , заборгованість:

-за кредитним договором № 102912378 у розмірі 24120,00 грн;

-за кредитним договором № /764419 у розмірі 9527,50 грн;

-за кредитним договором № 23034-01/2022 у розмірі 4850,00 грн;

-за кредитним договором № 202943 у розмірі 3067,65 грн;

всього - 41565,15 грн.

Стягнути з відповідача судові витрати.

19.03.2025 судом відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 21.04.2025 та одночасно судом витребувано оригінали письмових (електронних) доказів, які містяться в кредитній справі відповідача та договорів факторингу на, які позивач посилається у позові.

10.04.2025 представниця позивача звернулася до суду засобами поштового зв`язку та надіслала заяву на виконання ухвали Володарського районного суду Київської області від 19.03.2025.

У заяві представниця позивача, підтримує позовні вимоги та просить суд долучити до матеріалів цивільної справи оригінали письмових доказів:

-договір про споживчий кредит № 102912378 від 10.01.2022 з додатками в форматі PDF на диску DVD-R;

-договір про надання фінансового кредиту № /764419 від 18.01.2022 з додатками в форматі PDF на диску DVD-R;

-договір про надання фінансового кредиту № 23034-01/2022 від 24.01.2022 з додатками в форматі PDF на диску DVD-R;

-договір про надання споживчого кредиту № 202943 від 05.01.2022 з додатками в форматі PDF на диску DVD-R;

-розрахунок заборгованості по споживчому кредиту № 102912378 від 10.01.2022 з додатками в форматі PDF на диску DVD-R;

-розрахунок заборгованості по договору про надання споживчого кредиту № 202943 від 05.01.2022 з додатками в форматі PDF на диску DVD-R;

-лист ТОВ «Універсал платіжні рішення» № 3219_45 від 12.11.2024 на диску DVD-R;

-розрахунок заборгованості по договору про надання фінансового кредиту № 23034-01/2022 від 24.01.2022 з додатками в форматі PDF на диску DVD-R;

-лист ТОВ «Універсал платіжні рішення» № 2919_49 від 31.03.2025 на диску DVD-R.

Одночасно представниця позивача долучила:

-копію договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року (оригінали якого перебувають у позивача та у ТОВ «МІЛОАН»); копію акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року ( оригінал перебуває у позивача та ТОВ «МІЛОАН»); витяг з реєстру боржників від 16.07.2024 до договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року ( оригінал перебуває у позивача та ТОВ «МІЛОАН»); копію платіжної інструкції № 366 від 19.07.2024;

- копію договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 ( оригінал перебуває у позивача та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група»); копію акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 ( оригінал перебуває у позивача та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група»); витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 ( оригінал перебуває у позивача та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група»); копію платіжної інструкції № 18618 від 15.08.2022;

- копію договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 ( оригінали перебувають у позивача та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ»); копію акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 ( оригінали перебувають у позивача та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ»; витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 ( оригінали перебувають у позивача та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ»; копію платіжної інструкції № 19332 від 03.02.2023;

- копію договору факторингу № 29022024 від 29.02.2024 від 31.01.2023 ( оригінали перебувають у позивача та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»); копію акту прийому-передачі реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 29022024 від 29.02.2024 від 31.01.2023 ( оригінали перебувають у позивача та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»); витяг з реєстру боржників №2 до договору факторингу № 29022024 від 29.02.2024 від 31.01.2023 ( оригінали перебувають у позивача та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»); копію платіжної інструкції № 20927 від 05.03.2025.

Щодо надання копій зазначених доказів, а не оригіналів, про що зобов`язав суд в ухвалі від 19.03.2025, зазначила, що на даний час ведеться активна претензійно-позовна робота по стягненню кредитної заборгованості за зазначеними договорами факторингу, у зв`язку з чим надання оригіналів таких є неможливим. Щодо оригіналів реєстрів боржників вказала, що оскільки такі містять дані по великій кількості боржників, інформація щодо яких не може бути розголошена у відповідності до ЗУ « Про захист персональних даних» такі надати неможливо. Зазначає, що надані копії є належними та допустимими доказами.

Одночасно представниця позивача просила суд розгляд справи здійснювати за відсутності представника на підставі наявних доказів.

Відповідач двічі належним чином повідомлений про відкриття провадження, час та місце розгляду справи, шляхом направлення на дресу зареєстрованого місця проживання, про що свідчить поштове повідомлення доєднане до матеріалів справи ( а.с. 77, 78) та шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України» ( а.с.79). Своїм правом щодо надання відзиву не скористався.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача, за відсутності відзиву, оглянувши оригінали надані на запит суду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що 10.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 102912378. Відповідно до умов договору відповідач отримав 8000,00 грн. Відповідно до п.1.3 Кредит надається загальним строком 15 днів: з 10.01.2022 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Дата остаточного погашення заборгованості 25.01.2022 (п.1.4 Договору).

Судом оглянуто оригінал зазначеного договору наданого позивачем на вимогу суду.

На ствердження правомочності звернення до суду стосовно заборгованості за вказаним вище договором позивачем до позовної заяви долучено копію укладеного 16 липня 2024 року між ТОВ «ФК ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «Мілоан» (Клієнт) договору факторингу № 16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату, а ТОВ «Мілоан» відступити ТОВ «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «Мілоан». Перелік боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до боржників сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною Договору (п.1.1 Договору факторингу).

Згідно п.1.2. Договору Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Надано витяг Реєстру боржників від 16.07.2024 до договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 24120,00 грн , з яких:

- 8000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 14600,00 грн сума заборгованості за відсотками;

- 1520,00 грн сума заборгованості за комісією.

Відповідно до п.2.1.7. Договору факторингу, на день підписання договору, право вимоги, яке відступається за договором, не перебуває в заставі, дійсно має місце заборгованість боржників перед клієнтом, заборгованість виникла на законних підставах (незалежно від наявності факту просрочки зобов`язань з боку боржників, але за наявності законних підстав для стягнення заборгованості), та не погашена, не прощена, не стягнена, а права вимоги повернення заборгованості по боржникам не відступлені клієнтом третім особам, клієнтом не укладено угод про зміну зобов`язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов`язаннями.

Відповідно до п.1.3 Договору факторингу ТОВ «Мілоан» зобов`язується протягом 10 робочих днів з дня відступлення права вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК`ЄАПБ», повідомити боржників про відступлення прав вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Одночасно суд зауважує, що під час дослідження наданих письмових копій зокрема, встановлено, що до позовної заяви позивач долучив копію « Акта прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді від 16 липня 2024 року за договором факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року ( а.с. 21), за яким:

п.1 клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників в електронному вигляді наданий на флеш-носії, у розмірі 10 388 Кбайт.

п. 2 відповідно до цього реєстру боржників клієнт передав в кількості ПРОБІЛ в тексті. Загальна сума прострочення ПРОБІЛ в тексті.

п. 3 реєстр боржників переданий повністю відповідно до умов вищезгаданого договору, зауважень у сторін не має.

п.4 акт складено в двох екземплярах по одному для клієнта та фактора, які мають однакову юридичну силу».

10.04.2025 представниця позивача долучила до матеріалів справи, ще одну копію зазначеного вище акту ( а.с. 132), однак обидві копії мають суттєві розбіжності, зокрема:

« Акт прийому-передачі реєстру боржників від 16 липня 2024 року за договором факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року, за яким

п.1 клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 34831, після чого, урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і факторів стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

п.2 загальна сума заборгованості складає 376173767,21 грн. (триста сімдесят шість мільйонів сто сімдесят три тисячі сімсот шістдесят сім гривень 21 коп.

п. 3 реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає.

п.4 акт складено в двох екземплярах по одному для клієнта та фактора, які мають однакову юридичну силу».

Тобто надані копії не є ідентичними, а звірити їх з оригіналом неможливо, оскільки в частині витребування оригіналів договору факторингу позивач не виконав ухвалу суду від 19.03.2025. З огляду на зазначене суд визнає наданий акт прийому-передачі реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року - недопустимим доказом. При таких обставинах, суд не виключає можливості внесення змін в односторонньому порядку до наданих копій та викладення тексту в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу.

Окрім зазначеного слід вказати, що позивачем на вимогу суду ненадано первинних бухгалтерських документів, які б свідчили перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів за вказаним в позовній заяві кредитним договором. Також суд звертає увагу, що укладення договорів факторингу не позбавляє обов`язку особи, яка звернулася до суду, доводити замість кредитодавця достовірність нарахованих сум основного боргу, відсотків, комісій, пені, штрафів, періоду нарахувань і т.п. за період із моменту укладення договору кредиту і до звернення до суду з позовною заявою. Зокрема долучений додаток № 1 до договору про споживчий кредит № 102912378 від 10.01.2022 графік платежів зазначає, що відповідач повинен сплатити первісному кредитодавцю - 12520,00 грн, в той час, як відповідно до витягу з реєстру божників сума боргу складає - 14600,00 грн. Долучені до позову відомості про щоденні нарахування та погашення сформовані ТОВ «МІЛОН» наразі згенеровані 22.08.2024 та не є належним доказом видачі та отримання кредитних коштів, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірними доказами розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами.

Також, 18.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № /764419. Відповідно до умов договору відповідач отримав 3700.00 грн, зазначеної клієнтом в заявці, на умовах строковості, зворотності, платності , а клієнт зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 1.2. договору кредит надається строком на 25 днів, тобто до 11.02.2022. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Судом досліджено наданий (в електронному вигляді) позивачем оригінал вказаного вище договору про надання фінансового кредиту.

Позивачем, у якості доказу переходу прав вимоги до боржника щодо стягнення заборгованості за зазначеним вище договором надано копію укладеного 12 серпня 2022 року між ТОВ «ФК ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «КУ « ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» (Клієнт) договору факторингу № 12082022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «КУ « ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» за плату, а ТОВ «КУ « ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» відступити ТОВ «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «КУ « ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору (п.1.1 Договору факторингу).

Згідно п.1.2. Договору Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до витягу Реєстру боржників від 12.08.2022 до Договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 9527,50 грн , з яких:

- 3700,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 5827,50 грн сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до п.2.1.7. договору факторингу, на день підписання договору, право вимоги, яке відступається за договором, не перебуває в заставі, дійсно має місце заборгованість боржників перед клієнтом, заборгованість виникла на законних підставах (незалежно від наявності факту просрочки зобов`язань з боку боржників, але за наявності законних підстав для стягнення заборгованості), та не погашена, не прощена, не стягнена, а права вимоги повернення заборгованості по боржникам не відступлені клієнтом третім особам, клієнтом не укладено угод про зміну зобов`язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов`язаннями.

Відповідно до п.1.3 Договору факторингу ТОВ «КУ « ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» зобов`язується протягом 10 робочих днів з дня відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК`ЄАПБ», повідомити боржників про відступлення прав вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Одночасно суд зауважує, що під час дослідження наданих письмових копій зокрема, встановлено, що до позовної заяви позивач долучив копію «Акта прийому-передачі реєстру боржників від 12 серпня 2022 року за Договором факторингу № 12082022 від 12 серпня 2022 року ( а.с. 37), за яким:

п. 1 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 14361, після чого з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості.

п. 2 загальна сума заборгованості складає ПРОБІЛ в тексті.

п. 3 реєстр боржників переданий повністю відповідно до умов вищезгаданого договору, зауважень у сторін не має.

п.4 акт складено в двох екземплярах по одному для клієнта та фактора, які мають однакову юридичну силу».

10.04.2025 представниця позивача долучила до матеріалів справи, ще одну копію зазначеного вище акту ( а.с.144) , однак обидві копії мають суттєві розбіжності, зокрема:

« Акт прийому-передачі реєстру боржників від 12 серпня 2022 року за договором факторингу № 12082022 від 12 серпня 2022 року за яким:

п.1 клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 14361, після чого, урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 31012023 від 16.07.2023, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і факторів стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

п.2 загальна сума заборгованості складає 107294921,74 грн ( сто сім мільйонів двісті дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот двадцять одна гривня 74 копійки).

п.3 реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу № 12082022 від 12 серпня 2022 року, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає.

п.4 акт складено в двох екземплярах по одному для клієнта та фактора, які мають однакову юридичну силу.»

Тобто надані копії не є ідентичними, а звірити їх з оригіналом неможливо, оскільки в частині витребування оригіналів договору факторингу позивач не виконав ухвалу суду від 19.03.2025. З огляду на зазначене суд визнає наданий акт прийому-передачі реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу № 12082022 від 12 серпня 2022 року - недопустимим доказом. При таких обставинах суд не виключає можливості внесення змін до наданих копій договору факторингу в односторонньому порядку та викладення змісту в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу.

Окрім зазначеного слід вказати, що позивачем на вимогу суду ненадано первинних бухгалтерських документів, які б свідчили перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів за вказаним в позовній заяві кредитним договором. Також суд звертає увагу, що укладення договорів факторингу не позбавляє обов`язку особи, яка звернулася до суду, доводити замість кредитодавця достовірність нарахованих сум основного боргу, відсотків, комісій, пені, штрафів, періоду нарахувань і т.п. за період із моменту укладення договору кредиту і до звернення до суду з позовною заявою.

24.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 23034-01/2022. Відповідно до умов договору відповідач отримав 2000,00 грн. Відповідно до п.1.2 Кредит надається строком 30 днів, тобто до 22.02.2022.

Судом досліджено наданий (в електронному вигляді) позивачем оригінал вказаного вище договору про надання фінансового кредиту.

Позивачем, у якості доказу переходу прав вимоги до боржника щодо стягнення заборгованості за зазначеним вище договором надано копію укладеного 31 січня 2023 року між ТОВ «ФК ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «ФК «Інвеструм» (Клієнт) договору факторингу № 31012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Інвеструм» за плату, а ТОВ «ФК «Інвеструм» відступити ТОВ «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Інвеструм». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору (п.1.1 Договору факторингу).

Згідно п.1.2. Договору Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до витягу Реєстру боржників від 31.01.2023 до Договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 4850 грн 00 коп., з яких:

- 2000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 2850,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до п.2.1.7. договору факторингу, на день підписання договору, право вимоги, яке відступається за договором, не перебуває в заставі, дійсно має місце заборгованість боржників перед клієнтом, заборгованість виникла на законних підставах (незалежно від наявності факту просрочки зобов`язань з боку боржників, але за наявності законних підстав для стягнення заборгованості), та не погашена, не прощена, не стягнена, а права вимоги повернення заборгованості по боржникам не відступлені клієнтом третім особам, клієнтом не укладено угод про зміну зобов`язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов`язаннями.

Відповідно до п.1.3 Договору факторингу ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язується протягом 10 робочих днів з дня відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК`ЄАПБ», повідомити боржників про відступлення прав вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Одночасно суд зауважує, що під час дослідження наданих письмових копій зокрема, встановлено, що до позовної заяви позивач долучив копію « Акта прийому-передачі реєстру боржників від 31 січня 2023 року за Договором факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року (а.с. 51), за яким:

п. 1 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю ПРОБІЛ в тексті, після чого з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості.

п. 2 загальна сума заборгованості складає ПРОБІЛ в тексті грн.

п. 3 реєстр боржників переданий повністю відповідно до умов вищезгаданого договору, зауважень у сторін не має.

п.4 акт складено в двох екземплярах по одному для клієнта та фактора, які мають однакову юридичну силу».

10.04.2025 представниця позивача долучила до матеріалів справи, ще одну копію зазначеного вище акту ( а.с.156), однак обидві копії мають суттєві розбіжності, зокрема:

« Акт прийому-передачі реєстру боржників від 31 січня 2023 року за договором факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року за яким:

п.1 клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 5577, після чого, урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і факторів стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

п.2 загальна сума заборгованості складає 64808371,64 грн. ( шістдесят чотири мільйона вісімсот вісім тисяч триста сімдесят одна гривня 64 коп.

п.3 реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу № 31012023 від 31 січня 2024 року, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає.

п.4 акт складено в двох екземплярах по одному для клієнта та фактора, які мають однакову юридичну силу.»

Тобто надані копії не є ідентичними, а звірити їх з оригіналом неможливо, оскільки в частині витребування оригіналів договору факторингу позивач не виконав ухвалу суду від 19.03.2025. З огляду на зазначене суд визнає наданий акт прийому-передачі реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року - недопустимим доказом. При таких обставинах суд не виключає можливості внесення змін до наданих копій договору факторингу в односторонньому порядку та викладення змісту в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу.

Окрім зазначеного слід вказати, що позивачем на вимогу суду ненадано первинних бухгалтерських документів, які б свідчили перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів за вказаним в позовній заяві кредитним договором. Також суд звертає увагу, що укладення договорів факторингу не позбавляє обов`язку особи, яка звернулася до суду, доводити замість кредитодавця достовірність нарахованих сум основного боргу, відсотків, комісій, пені, штрафів, періоду нарахувань і т.п. за період із моменту укладення договору кредиту і до звернення до суду з позовною заявою. Зокрема долучений до матеріалів справи витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 сума боргу відповідача перед позивачем складає 4850,00 грн, в той час як згідно графіка платежів додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 23034-01/2022 сума до повернення складає 2900,00 грн, тобто долучені докази не є належним доказом видачі та отримання кредитних коштів, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірними доказами розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами.

05.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 202943. Відповідно до умов договору відповідач отримав 1500,00 грн. Строк договору 30 днів. Відповідно до умов договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт. Електронна ідентифікація споживача в ІТС Товариства здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, що є електронним підписом споживача та направлений Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС Товариства. На умовах, встановлених договором, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Судом досліджено оригінал (у вигляді електронного документа) зазначеного вище договору.

Позивачем, у якості доказу переходу прав вимоги до боржника щодо стягнення заборгованості за зазначеним вище договором надано копію укладеного 29 лютого 2024 року між ТОВ «ФК ЄАПБ» (Фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» договору факторингу №2902224, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» за плату, а Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступити ТОВ «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ». Перелік боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до боржників сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною Договору (п.1.1 Договору факторингу).

Відповідно до п.1.3 Договору факторингу Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» зобов`язується протягом 10 робочих днів з дня відступлення права вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК`ЄАПБ», повідомити боржників про відступлення прав вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Відповідно до витягу Реєстру боржників № 2 від 29.02.2024 до Договору факторингу № 29022024 від 29.02.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 3067,65 грн, з яких:

- 1500,00грн сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 1567,65 грн сума заборгованості за відсотками.

Одночасно суд зауважує, що під час дослідження наданих письмових копій зокрема, встановлено, що до позовної заяви позивач долучив копію « Акта прийому-передачі реєстру боржників №2 від 29 лютого 2024 року за договором факторингу № 29022024 від 29 лютого 2024 року ( а.с.71), за яким:

1.Клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників №2 кількістю 7782, після чого з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу №29022024 від 29 лютого 2024 року від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

2.Загальна сума заборгованості становить ПРОБІЛ в тексті

3.Реєстр боржників № 2 передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу № 29022024 від 29 лютого 2024 року, будь яких зауважень до зазначеного реєстру не має.

Акт складено в двох екземплярах по одному для клієнта та фактора, які мають однакову юридичну силу ».

10.04.2025 представниця позивача долучила до матеріалів справи, ще одну копію зазначеного вище акту, однак обидві копії мають суттєві розбіжності, зокрема:

«Акта прийому-передачі реєстру боржників №2 від 29 лютого 2024 року за договором факторингу № 29022024 від 29 лютого 2024 року ( а.с.168), за яким:

1.Клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників №2 кількістю 7782, після чого з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу №29022024 від 29 лютого 2024 року від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

2.Загальна сума заборгованості становить 62546090,76 ( шістдесят два мільйони п`ятсот сорок шість тисяч дев`яносто гривень 76 копійок).

3.Реєстр боржників № 2 передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу № 29022024 від 29 лютого 2024 року, будь яких зауважень до зазначеного реєстру не має.

Акт складено в двох екземплярах по одному для клієнта та фактора, які мають однакову юридичну силу».

Тобто надані позивачем копії не є ідентичними, а звірити їх з оригіналом неможливо, оскільки в частині витребування оригіналів договору факторингу позивач не виконав ухвалу суду від 19.03.2025. З огляду на зазначене суд визнає наданий акт прийому-передачі реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу № 29022024 від 29 лютого 2024 року - недопустимим доказом. При таких обставинах, суд не виключає можливості внесення змін в односторонньому порядку до наданих копій та викладення тексту в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходить з наступних міркувань.

Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Крім того, згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Позивач у позовній заяві стверджує, що відповідачкою порушено умови договорів про надання коштів на умовах фінасового кредиту, заборгованість за якими підлягає стягненню в примусовому порядку.

Проте ці обставини мають бути належним чином стверджені відповідними письмовими доказами.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст.1047, ч. 1 ст.1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2ст. 207 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Так, згідно із ст. 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

За умовами кредитного договору, даний правочин укладено в електронній формі і підписано, відповідно, зокрема відповідачем, електронним підписом.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст.1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за основною сумою боргу (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), відсотками, комісією.

Згідно з ч. 1ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. 1 та ч. 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Водночас, враховуючи вимоги ч. 2ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Однак, відповідно до змісту ч. 1ст.1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтями 1082,1083 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду навела такі ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Отже, для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про факторингу, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (див. (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12).

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

З огляду на зазначене суд доходить висновку, що наразі позивачем не надано суду належних та допустимих доказів переходу права грошової вимоги за дослідженими судом кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором № 102912378 ; за кредитним договором № /764419; за кредитним договором № 23034-01/2022 ; за кредитним договором № 202943. Оскільки надані позивачем копії договорів факторингу не є ідентичними, а звірити їх з оригіналом неможливо, так як позивач в частині витребування оригіналів договору факторингу не виконав ухвалу суду від 19.03.2025, та суд визнав:

- наданий акт прийому-передачі реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року;

- наданий акт прийому-передачі реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу № 12082022 від 12 серпня 2022 року ;

- наданий акт прийому-передачі реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року ;

- наданий акт прийому-передачі реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу № 29022024 від 29 лютого 2024 року - недопустимими доказами.

Також позивачем не надано суду доказів того, що боржника (відповідачку) було поінформовано про відступлення права вимоги до неї. До твердження представниці позивачки, що таке повідомлення не змінює суті виниклих правовідносин суд відноситься критично, оскільки відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Тобто, при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним, відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Окрім того, до позову не долучено первинних бухгалтерських документів на ствердження зарахування кредитних коштів (не надано суду належних доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів) та не доведено наявності заборгованості за кредитними зобов`язаннями у розмірі визначеному у позовній заяві.

Одночасно суд вважає за необхідне вказати, що зазначення в кредитних договорах сум кредитних коштів не свідчать про отримання відповідачем певних сум позики, зокрема саме у такому розмірі та відповідно про виконання позикодавцем своїх зобов`язань за договором. Надані позивачем розрахунки заборгованості не є належним доказом видачі та отримання кредитних коштів, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірними доказами розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами.

Твердження позивача, що такі докази і не повинні бути у нього в наявності є неспроможними, а відтак суд сприймає їх критично, окрім того, позивачем не заявлялося відповідних клопотань в порядку ст.ст. 83, 84 ЦПК України про витребування даних доказів в силу неможливості самостійно їх надати суду.

За загальним правилом і як вбачається у даних правовідносинах згідно із умовами договорів факторингу первісний кредитор зобов`язався надати документацію по боржниках, зазначених у Реєстрі боржників протягом чітко визначеного строку; передача документації здійснюється шляхом укладення між сторонами відповідного Акту прийому-передачі документації за формою, встановленою в додатках до цих договорів. Визначення терміну «документація» наведено в преамбулі договорів: документація оригінали документів, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погодження заборгованості. Зі змісту вищевказаних договорів факторингу вбачається, що зокрема Акт прийому-передачі Документації є невід`ємною його частиною.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України).

При цьому позивачем не було повідомлено суд про неможливість подання доказів у встановлений законом строк, тобто разом із позовом, у відповідності до ч. 4 ст.83 п. 8 ч. 3 ст.175 ЦПК України.

Судом прийнято до уваги, що законом передбачено відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором у зобов`язанні за недійсність переданої йому вимоги (ч. 1ст. 519 ЦК України). Відповідно, укладення договору факторингу не може бути беззаперечним доказом наявності дійсного грошового зобов`язання.

У відповідності до ч. 1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, позивачем не надано доказів того, що на момент переходу до нього прав за договорами про надання кредиту на підставі договору факторингу у нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» існувало право вимоги до відповідача саме в тому обсязі та на умовах, зазначених у позовній заяві.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст.83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 2, ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку, за встановлених судом обставин, відсутні підстави для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості: за кредитним договором № 102912378 у розмірі 24120,00 грн; за кредитним договором № /764419 у розмірі 9527,50 грн; за кредитним договором № 23034-01/2022 у розмірі 4850,00 грн; за кредитним договором № 202943 у розмірі 3067,65 грн, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст. ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються судом на позивача з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 611, 625-631,1046,1049,1054 ЦК України, ст.ст.12,13,141, 258-259, 263, 264, 265, 272, 273, 274-279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Повний текст судового рішення складено 17.06.2025.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г. Л. Моргун