ПОСТАНОВА

Іменем України

03 червня 2025 року м. Кропивницький

справа № 392/1819/23

провадження № 22-ц/4809/770/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2025 року у складі головуючого судді Кавун Т. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов і рішення суду першої інстанції.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», в якому просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, заподіяну втратою працездатності внаслідок професійного захворювання в розмірі 335 000 грн, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 26 років 06 місяців 26 днів він працював на підприємстві Східний гірничо-збагачувальний комбінат Смолінська шахта: з 27.05.1996 по 17.02.1997 - контролером на контрольно-пропускному пункті та з 18.02.1997 по 22.12.2022 - машиністом бульдозера дільниці автотранспортного господарства.

22 грудня 2022 року ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я.

Згідно даних Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) №КС/1/9410-23 від 13 квітня 2023 року умови праці позивача на робочих місцях Смолінської шахти ДП «СхідГЗК» за професією машиніста бульдозера дільниці автотранспортного господарства відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості.

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 червня 2023 року професійне захворювання у позивача виникло зокрема, через тривалий термін роботи в умовах впливу шкідливих факторів: тяжкої фізичної праці, пилу та виробничого шуму, показники яких перевищують нормативні значення, що обумовлено технологічним процесом на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», із застосуванням засобів індивідуального захисту.

16 травня 2023 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» Василенку В. А. було установлено такі професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_2 і Н. І. Пономарьової.

Позивач вказує, що через шкідливі і тяжкі умови праці, які характеризувалися наявністю шкідливих виробничих факторів, що перевищували гранично-допустимі норми, через недосконалість робочого місця, з вини відповідача, він отримав хронічні професійні захворювання.

27 червня 2023 року позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60% та встановлено 3 групу інвалідності безтерміново.

Позивач стверджує, що тривалий процес лікування захворювання, пов`язаного з виробництвом, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. Він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обгрунтовані поганим самопочуттям.

Крім того, у нього на утриманні знаходиться донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням характеру глибини фізичних та душевних його страждань, вважає, що йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 335 000 грн.

У відзиві на позов представник відповідача заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні. В обгрунтування зазначала, що умови праці в структурних підрозділах ДП "СхідГЗК" з самого початку їх створення є особливо шкідливими і особливо важкими. Позивач працював на структурних підрозділах ДП "СхідГЗК" - Смолінська шахта в умовах дії шкідливих факторів протягом 25 років, однак підприємством було вжито всі заходи для забезпечення безпечних умов праці. Так, ОСОБА_1 було прийнято на роботу лише після позитивного висновку спеціалізованого лікувального закладу про можливість працівника працювати в відповідних шкідливих умовах за відповідною професією. При щорічних медичних оглядах висновки спеціалізованих лікувальних закладів вказували на те, що позивач придатний до праці за відповідними професіями без обмежень. Зазначає, що якби своєчасно було виявлено на ранніх стадіях ознаки хронічних захворювань при проведенні якісного періодичного медичного огляду зі сторони лікувальних закладів то можливо було запобігти виникненню професійного захворювання шляхом відсторонення позивача від роботи в таких умовах. Крім того, просить врахувати, що між підприємством та позивачем було укладено договір про відшкодування моральної шкоди, відповідно до умов якого сторони погодили розмір шкоди яку завдано позивачу та оцінили її в 7 500 грн (а.с.72-78).

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2025 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».

Стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 200 000 грн грошового відшкодування моральної шкоди, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Здійснено розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв`язку із роботою на підприємстві відповідача. Вказав, що на даний час позивачеві протипоказана важка праця, за висновком МСЕК він потребує медичного та санаторного лікування, крім того, постійно відчуває біль, через свій хворобливий стан змушений постійно лікуватися, все це призводить до душевних та моральних страждань, а тому з урахуванням обставин справи, вимог розумності та справедливості, глибини фізичних та душевних страждань та того, що позивач є інвалідом 3 групи та йому з 26 червня 2023 року встановлено 60 % втрати працездатності, він має на утриманні неповнолітню доньку, позбавлений можливості працевлаштуватися через свій хворобливий стан, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача в рахунок грошового відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.

Суд визнав необгрунтованими посилання сторони відповідача на те, що між ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" та ОСОБА_1 05 липня 2023 року укладено договір №18/719-9 про відшкодування моральної шкоди, відповідно до умов якого сторони погодили суму грошового відшкодування моральної шкоди, яку завдано позивачу в сумі 7500 грн як одноразову виплату грошової компенсації, зазначивши, що позивач понад 26 років працював у шкідливих умовах праці, отримав у 47-річному віці хронічне професійне захворювання, йому встановлено 3 групу інвалідності та 60 відсотків втрати працездатності, його звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» оскаржило його в апеляційному порядку. Згідно поданої апеляційної скарги просить скасувати рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що позивач працював в шкідливих умовах праці, знаючи про їх шкідливість. Протиправних дій, які би спричинили шкоду здоров`ю ОСОБА_1 з боку посадових осіб підприємства відповідача не вчинялось, що підтверджується висновками комісії з розслідування професійного захворювання, в яких не зазначено винних осіб у зв`язку із виникненням професійного захворювання позивача.

Апелянт стверджує, що суд не звернув уваги на те, що відповідач зі своєї сторони зробив усе необхідне та можливе для мінімізації негативних впливів на працівника, який виявив бажання працювати в шкідливих та небезпечних умовах.Крім цього, у щорічних висновках спеціалізованого лікувального закладу, при проходженні позивачем періодичного медичного огляду згідно з вимогами законодавства, за результатами медичного обстеження зазначалось, що позивач годний працювати за відповідними професіями без обмежень.

Зазначає, що за весь час роботи на підприємстві ОСОБА_1 був забезпечений санітарнопобутовим приміщенням, отримував лікувально-профілактичне харчування по раціону № 1, за роботу в шкідливих факторах отримував додаткову відпустку, відповідні доплати, крім цього, має право на пільгову пенсію.

Згідно договору про відшкодування моральної шкоди від 05 липня 2023 року № 18/719-8 Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», враховуючи заяву ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди в зв`язку із профзахворюванням, отриманим за час роботи на ДП «СхідГЗК» сторонами досягнуто згоди про те, що позивачеві до кінця 2024 року буде виплачено одноразову грошову виплату у розмірі 7 500,00 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної профзахворюванням.

Відповідач зазначає, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, у разі реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди один раз позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння, тим більше що договір про відшкодування моральної шкоди було укладено сторонами після встановлення позивачу втрати працездатності МСЕК.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано, що згідно вимог ч.3 ст. 360 ЦПК не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Участь учасників справи в суді апеляційної інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України (а.с.174-176).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно записів у трудовій книжці позивача, останній впродовж 26 років працював на підприємстві Східного гірничо-збагачувального комбінату Смолінська шахта, починаючи з 27 травня 1996 року по 22 грудня 2022 року.

22 грудня 2022 року ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, п. 2 ст. 40 КЗпП (а.с.10-12).

Інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) від 13 квітня 2023 року встановлено, що відповідно до державних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 квітня 2014 року №248, умови праці ОСОБА_1 на робочих місцях Смолінської шахти Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» за професією машиніста бульдозера дільниці автотранспортного господарства відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливі (а.с.13-15).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 червня 2023 року, причиною виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 є тривалий термін роботи в умовах впливу шкідливих факторів: тяжкої фізичної праці, пилу та виробничого шуму, показники яких перевищують нормативні значення, що обумовлено технологічним процесом на Смолінській шахті ДП " Схід ГЗК" (а.с.16-17).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність хронічного професійного захворювання ДУ "Український науково-дослідний інститут промислової медицини" від 16 травня 2023 року № 536, встановлено, що захворювання позивача виникло внаслідок роботи в тяжких та шкідливих умовах праці, а також визнано як професійні захворювання (а.с.20-22).

27 червня 2023 року ОСОБА_1 висновком огляду бюро МСЕК м. Кропивницький встановлено третю групу інвалідності та 60 % втрати працездатності з 26 червня 2023 року (а.с.18-19).

Виписками із медичної документації ОСОБА_1 підтверджується те, що після звільнення з роботи, останній продовжує лікування та обстеження, зокрема в КНП "Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради" в неврологічному, пульмонологічному відділеннях та КНП "Смолінська медико-санітарна частина "Смолінської селищної ради", ДУ «Український НДІ промислової медицини» (а.с.27-50).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 КзпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу.

Враховуючи зазначені положення Законів відповідач мав створити позивачеві належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 жовтня 2020 року по справі № 210/4342/18 (провадження № 61-6438св20)

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею першою Гірничого Закону України передбачено, що до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо).

Згідно зі ст.38 Гірничого Закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах.

Відповідно до вимог ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказував, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Позивач у цій справі впродовж 26 років працював на підприємстві Східного гірничо-збагачувального комбінату Смолінська шахта, починаючи з 27 травня 1996 року по 22 грудня 2022 року.

22 грудня 2022 року ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, п. 2 ст. 40 КЗпП (а.с.10-12).

Інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) від 13 квітня 2023 року встановлено, що відповідно до державних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 квітня 2014 року №248, умови праці ОСОБА_1 на робочих місцях Смолінської шахти Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» за професією машиніста бульдозера дільниці автотранспортного господарства відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливі (а.с.13-15).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 червня 2023 року, причиною виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 є тривалий термін роботи в умовах впливу шкідливих факторів: тяжкої фізичної праці, пилу та виробничого шуму, показники яких перевищують нормативні значення, що обумовлено технологічним процесом на Смолінській шахті ДП " Схід ГЗК" (а.с.16-17).

16 травня 2023 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» Василенку В. А. було установлено такі професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_2 і Н. І. Пономарьової.

27 червня 2023 року ОСОБА_1 висновком огляду бюро МСЕК м. Кропивницький встановлено третю групу інвалідності та 60 % втрати працездатності з 26 червня 2023 року (а.с.18-19).

Доказами, наявними у матеріалах справи, які були досліджені і правильно оцінені судом першої інстанції доведено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства щодо створення та підтримання безпечних умов праці, ОСОБА_1 зазнав фізичного болю та моральних страждань через професійне захворювання, яке призвело до ушкодження здоров`я та інвалідності.

Позивач переживає постійний фізичний біль, душевні страждання, потребує постійного лікування у зв`язку з ушкодженням здоров`я і погіршенням можливостей реалізації своїх звичок і бажань.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Врахувавши викладене, ступінь вини відповідача у спричиненні негативних наслідків для здоров`я позивача, специфіку виробництва, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача шкідливі умови праці, втрату позивачем 60 % професійної працездатності, безстрокове призначення останньому третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, суд обгрунтовано визначив, що необхідним і достатнім розміром компенсації моральної шкоди буде 200 000 грн.

Колегія суддів не встановила підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують викладених у судовому рішенні обставин та висновків щодо наявності підстав для часткового задоволення позову і відшкодування за рахунок відповідача моральноїшкоди в розмірі 200000 грн.

Доводи апелянта про те, що позивач добровільно обрав собі роботу, знаючи про наявність шкідливих факторів, не звільняє роботодавця від обов`язку створити безпечні і нешкідливі умови праці, встановлений ст. 153 КЗпП України, ст. ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці».

При цьому відповідач не довів, що умови праці позивача були нешкідливі, а виникле у нього захворювання не пов`язано з виробничими факторами.

Очевидно, що професійне захворювання, зокрема його тяжкість і тривалість, спричинена ним втрата працездатності, інвалідність істотно впливають на життя людини, можливість реалізації нею своїх прав та інтересів, що завдає морального страждання.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначав, що 05 липня 2023 року між ним та позивачем укладено договір про відшкодування моральної шкоди, згідно з умовами якого ОСОБА_1 виплачено моральну шкоду в розмірі 7 500 грн, а тому позивач реалізував своє право на відшкодування моральної шкоди, відтак нього відсутнє право повторної вимоги.

Колегія суддів вважає такі твердження відповідача хибними, з огляду на таке.

05 липня 2023 року між ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», в особі тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора Бугайова І. В. та Василенком В. А. укладено договір №18/719-8 про вішкодування моральної шкоди.

Пунктом 1 вказаного договору визначено, що ДП «СхідГЗК» сплачує одноразову грошову виплату ОСОБА_1 в сумі 7 500 грн, з врахуванням сплати необхідних податків та обов`язкових платежів із вказаної суми, в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання.

Пунктом 2 договору передбачено, що ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок професійних захворювань з ДП «СхідГЗК».

ДП «СхідГЗК» зобов`язується в строк до 31 грудня 2024 року сплатити на користь ОСОБА_1 7 500 грн з врахуванням сплати необхідних податків та обов`язкових платежів із вказаної суми, в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок отриманих всіх профзахворювань (встановлених та можливо встановлених у майбутньому), шляхом перерахування ОСОБА_1 грошових коштів на його картковий рахунок відкритий у АТ КБ «Приват Банк» (пункт 3 договору).

Разом з тим, як зазначив суд першої інстанції, і з чим погоджується колегія суддів, сума компенсації у розмірі 7 500 грн не є справедливою, та не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З огляду на те, що позивач понад 26 років працював у шкідливих умовах праці, отримав у 47-річному віці хронічне професійне захворювання, йому встановлено 3 групу інвалідності та 60 відсотків втрати працездатності, його звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 500 грн суперечить принципам законодавства та є такою, що порушує права відповідача.

Більш того, професійне захворювання позивачу встановлено з 16 травня 2023 року висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ "Український науково-дослідний інститут промислової медицини", договір про відшкодування моральної шкоди між сторонами укладено 05 липня 2023 року.

Підтверджень виконання договору між сторонами від 05 липня 2023 року про відшкодування моральної шкоди в сумі 7 500 грн, суду не надано.

Період розгляду даної справи охоплював дію договору від 05 липня 2023 року, обгрунтованих пояснень невиконання договору відповідач суду не надав.

Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши глибину та ступінь моральних і фізичних страждань, яких зазнав та зазнає позивач внаслідок професійного захворювання, виходячи із принципів розумності і справедливості суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачеві у розмірі 200000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення, передбачені ст. 141 ЦПК підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2025 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2025 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 13.06.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко