КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6969/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 червня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Аксьонової Н.М. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 129958,87 грн. на відшкодування шкоди, завданої його майну, та 7977,85 грн. на відшкодування моральної шкоди, з ТДВ «Страхова група «Оберіг» 16402,01 грн. на відшкодування шкоди, завданої його майну, 40442,94 грн. на відшкодування шкоди, завданої його здоров`ю, 2022,15 грн. на відшкодування моральної шкоди та 10513 грн. на відшкодування витрат за проведені експертизи (дослідження).

Позов мотивував тим, що 29 травня 2023 року на проспекті Відрадний у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю керованого ОСОБА_2 автомобіля Nissan Tiida д.н.з. НОМЕР_1 , а також керованого ОСОБА_1 автомобіля Mitsubishi L200 д.н.з. НОМЕР_2 . Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року у справі № 760/12429/23 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно із експертним висновком № 465 від 12 червня 2023 року, розмір матеріального збитку, завданого автомобілю Nissan Tiida, в результаті його пошкодження в ДТП, що сталась 29 травня 2023 року, станом на дату ДТП з урахуванням зносу становить 97057,80 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування зносу становить 224516,67 грн. За підготовку експертного висновку позивачем було сплачено 4500 грн. Крім того, ним понесено 40442,94 грн. витрат на лікування. Заподіяння шкоди здоров`ю позивача внаслідок ДТП підтверджується висновком експертного дослідження від 28 серпня 2023 року, проведеним Київським міським бюро судово-медичної експертизи, вартість якого складає 6013 грн.

Крім того, внаслідок ДТП позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 грн., яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, та душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням майна.

Вказував, що звертався до ТДВ «Страхова група «Оберіг» з заявою про виплату страхового відшкодування, на що отримав лист страхової компанії від 07 вересня 2023 року про прийняте ним рішення виплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 78155,79 грн., і ці кошти були фактично сплачені відповідачем на його рахунок 11 вересня 2023 року. У виплаті шкоди, завданої здоров`ю, страхова компанія відмовила листом від 05 жовтня 2023 року. Отже, ТДВ «Страхова група «Оберіг» неналежно виконало свої обов`язки згідно договору страхування, вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України.

Таким чином, просив стягнути з ТДВ «Страхова група «Оберіг» 16402,01 грн. як різниця вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу деталей та франшизи та фактично сплачених відповідачем коштів страхового відшкодування; 40442,94 грн. на відшкодування шкоди, завданої здоров`ю (витрати на лікування), 2022,15 грн. на відшкодування моральної шкоди, 10513 грн. відшкодування витрат на проведені експертизи.

З ОСОБА_1 , як винної у ДТП особи, просив стягнути 129958,87 грн. на відшкодування шкоди, завданої майну позивача, як різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля без урахування зносу деталей, враховуючи франшизу, та між сумою майнової шкоди, яку має сплатити ТДВ «Страхова група «Оберіг»; 7977,85 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: з ТДВ «Страхова група «Оберіг» 54262,89 грн., з ОСОБА_1 - 137936,72 грн., в решті позову відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_2 судові витрати: з ТДВ «Страхова група «Оберіг» 3545,52 грн., з ОСОБА_1 - 4374,79 грн.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року стягнуто з ТДВ «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 6825 грн., з ОСОБА_1 - витрати на правничу допомогу у розмірі 17325 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 137936,72 грн. відшкодування шкоди та 4374,79 грн. судових витрат, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові до ОСОБА_1 в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд першої інстанції припустився помилки при розрахунку майнової шкоди, яка, на думку позивача, була йому заподіяна внаслідок ДТП, оскільки таке нарахування виходить за межі встановлених законом вимог.

Вказував, що згідно матеріалів справи, а саме висновку експерта № 465 від 12 червня 2023 року, який суд визнав належним та допустимим доказом, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Nissan Tiida в результаті його пошкодження в ДТП, яке сталось 29 травня 2023 року, станом на день ДТП складає 97057,80 грн., в тому числі ПДВ на замінні складові 9104,21 грн., судом цей факт був встановлений та знайшов своє підтвердження. Згідно того ж самого висновку, ринкова вартість автомобіля Nissan Tiida на момент пошкодження складає 241642,64 грн., а вартість відновлювального ремонту вже чомусь складає 224516,67 грн., в тому числі ПДВ на замінні складові 30347,35 грн.

Заперечував можливість вартості ремонту автомобіля, яка відповідає фактично його ринковій вартості, при пошкодженнях лише з лівого боку. Автомобіль внаслідок ДТП отримав пошкодження, які підлягають відновленню, і у даному випадку висновок експерта не містить в собі даних про те, що автомобіль позивача технічно знищений, що виключає проведення відновлювального ремонту транспортного засобу.

Вважав, що експертом було допущено технічну описку або помилку, так як вартість відновлювального ремонту саме в розмірі 224516,67 грн., що фактично дорівнює його ринковій вартості, могла бути лише у випадку наявності набагато більшої кількості технічних пошкоджень, фактично при знищенні автомобіля, чого не відбулось. Як вбачається з фотографій, які містяться у висновку експерта, автомобіль зазнав пошкоджень лише з одного боку та підлягає відновленню.

Крім цього, сума матеріального збитку 97057,80 грн. згідно висновку експерта приблизно відповідає і розміру страхового відшкодування, яке було виплачено страховою компанією та становить 78155,79 грн. Суд у рішенні зазначив, що страхова виплата підлягає зменшенню на суму ПДВ у розмірі 9104,21 грн., в зв`язку з чим ТДВ «Страхова група «Оберіг» має сплатити майнову шкоду саме виходячи з суми 97057,80 грн. згідно висновку експерта за мінусом сплаченого страхового відшкодування 78155,79 грн., франшизи 2500 грн. та ПДВ 9104,21 грн. Іншими словами, суд визнав, що сума майнового відшкодування становить саме 97057,80 грн., з яких страхова компанія сплатила 78155,79 грн., а отже, сума матеріального відшкодування не перевищує встановлений законом ліміт страхової виплати, яка на момент ДТП була встановлена на рівні 160000 грн.

Отже, посилання суду в рішенні на те, що вартість матеріального збитку перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, є хибним та суперечить як наявним в матеріалах справи документам, так і діючому законодавству України.

Наголошував, що згідно діючого законодавства України з винної особи підлягає стягненню матеріальна шкода у разі перевищення страхового ліміту, чого в рамках даної справи не відбулось. З матеріалів справи вбачається, що сума майнового відшкодування не перевищує ліміт страхового відшкодування, який складає 160000 грн., отже відповідач звільнений від обов`язку сплачувати різницю між сумою страхового відшкодування (ліміту) та реальною вартістю відновлювального ремонту.

Вважав незрозумілим, чому розмір матеріального збитку складає фактично ринкову вартість, і чому суд при підрахунку суми матеріального збитку посилається на різні суми, а саме то на суму 97057,80 грн., то 224516,67 грн., відраховуючи від неї суму страхового відшкодування, яка мала бути сплачена та ігноруючи встановлений законом ліміт страхової виплати, стягує залишок, який має покрити страхова компанія, з ОСОБА_1 . При цьому суд у рішенні не наводить законного обґрунтування саме такого підрахунку. У даному випадку, якщо гіпотетично вважати розмір матеріального збитку, на суму 224516,67 грн., то стягнення з ОСОБА_1 мало відбуватись з урахуванням сплати повної суми страхового відшкодування, яка складає 160000 грн.

Підсумовував, що в зв`язку з тим, що розмір матеріальної шкоди не перевищує страховий ліміт, на ТДВ «Страхова група «Оберіг» покладено обов`язок здійснити доплату різниці між вартістю відновлювального ремонту та фактично виплаченої суми страхового відшкодування з урахуванням франшизи, в свою чергу, з ОСОБА_1 має бути стягнуто лише суму франшизи 2500 грн.

Наводив зміст ст. 1194 ЦК України, вказував, що оскільки збитки завдані позивачу в межах страхового ліміту, а страховик виплати збитки не в повному обсязі, то належним відповідачем у справі повинен бути страховик, а не застрахована особа.

Посилався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц та такі ж правові висновки в постановах Верховного Суду за 2022 рік, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування та сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Звертав увагу, що суд першої інстанції, оцінюючи звіт про визначення матеріального збитку від 20 серпня 2023 року, наданий відповідачем, вказав у рішенні про те, що звіт містить неправильні відомості щодо зазначення 2007 року випуску транспортного засобу, дійсним роком випуску якого є 2008 рік. Разом із тим, у висновку експерта № 465 зазначено, що укомплектованість досліджуваного КТЗ відповідає даним про комплектність, що вказані в специфікації заводу виробника, зокрема дата вказана жовтень 2007 року, але на цю деталь суд першої інстанції уваги не звернув, отже, звіт від 20 серпня 2023 року містить у собі вірні відомості, а суд першої інстанції неповністю вивчив матеріали справи та надав їм оцінку, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Щодо розміру моральної шкоди, вважав, що факт отримання позивачем будь-яких травм під час ДТП, які призвели у тому числі до моральних страждань, не знаходить свого підтвердження, так як позивач на місце ДТП карету швидкої допомоги не викликав, не просив про допомогу працівників поліції та третіх осіб. Як вбачається з матеріалів справи, позивач почав відчувати біль наступного дня. Враховуючи, що позивач, перебуваючи на місце ДТП, беручи участь у складанні адміністративного матеріалу, не потребував допомоги лікаря, є всі підстави подальше звернення до лікарів вважати бажанням позивача отримати додаткове збагачення за рахунок ОСОБА_1 . Травми, викладені в медичних документах, могли бути отримані позивачем впродовж доби після ДТП. На місці ДТП наявність отриманих травм позивачем не було предметом розгляду, на стан здоров`я він не скаржився, що є підставою для зменшення суми морального відшкодування.

Від позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому позивач просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Наводив власні спростування аргументів апеляційної скарги щодо розміру матеріальної шкоди, стягнутої з відповідача ОСОБА_1 , щодо співмірності ринкової вартості автомобіля та вартості відновлювальних робіт, щодо року випуску автомобіля позивача, яким є 2008 рік і який було зазначено у експертному висновку експерта ОСОБА_4 , а також щодо незгоди відповідача із сумою моральної шкоди.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позов в частині вимог до відповідача ТДВ «Страхова група «Оберіг», суд першої інстанції виходив із того, що оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу деталей становить 97057,80 грн., а відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу здійснюється безпосередньо на рахунок позивача ОСОБА_2 , страхова виплата повинна бути зменшена на суму ПДВ у розмірі 9104,21 грн., таким чином, відповідач ТДВ «СГ «Оберіг» повинен відшкодувати завдану позивачу майнову шкоду у сумі 7297,80 грн. (97057,80 грн. - 9104,21 грн. ПДВ - 2500 грн. франшиза - 78155,79 грн., які фактично сплачені позивачу страховиком). Крім того, загальна сума витрат позивача на лікування внаслідок ДТП становить 40442,94 грн., указана сума не була відшкодована ТДВ «СК «Оберіг», а її розмір не перевищує ліміту відповідальності, встановленого полісом №210652788, а тому підлягає стягненню з ТДВ «СГ «Оберіг» на користь позивача. Також на підставі ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з ТДВ «СГ «Оберіг» на користь позивача підлягає стягненню 2022,15 грн. на відшкодування моральної шкоди, що становить 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а на підставі ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з ТДВ «СК «Оберіг» на користь позивача підлягає стягненню 4500 грн. витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи.

У даній частині рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, даним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із нього як винної особи, на користь позивача, на підставі ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу сумі 224516,67 грн.) та сумою страхового відшкодування (78155,79 грн., які фактично сплачені позивачу страховиком + 7297,80 грн.), яка з урахуванням франшизи (2500 грн.) та з вирахуванням податку на додану вартість, становить 129958,87 грн.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер та тривалість немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану пошкодженого автомобіля, проходження лікування, та дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 7977,85 грн., що становить різницю між загальним розміром моральної шкоди 10000 грн., та 2022,15 грн., які були стягнуті з відповідача ТДВ «СК «Оберіг». Такий розмір суд вважав достатнім, співмірним із завданою шкодою, таким, що не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача та не поставить його у вкрай тяжкий матеріальний стан.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Судом встановлено, що 18 березня 2023 року власник автомобіля Nissan Tiida д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_2 розпоряджатися належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТЗ НОМЕР_3 , дата першої реєстрації 08 липня 2008 року, автомобілем Nissan Tiida д.н.з. НОМЕР_1 , для чого надала йому право керувати автомобілем, у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті ДТП чи заподіяння шкоди довіреною особою іншим транспортним засобам під час керування автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки укладати від її імені угоди про відшкодування заподіяної шкоди, а також бути її представником в судах з усіма правами, наданими позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому (а. с. 13 - 14 т. 1).

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року в справі № 760/12429/23 встановлено, що ОСОБА_1 29 травня 2023 року о 16:29, керуючи транспортним засобом Mitsubishi L200 д.н.з. НОМЕР_2 в м. Києві на пр. Відрадний, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Nissan д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень та матеріальних збитків, чим порушив вимоги п. 2.3б, 12.1, 13.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а. с. 26 т. 1).

Згідно письмових пояснень від 29 травня 2023 року, відібраних у ОСОБА_2 інспектором патрульної поліції, після удару в його автомобіль в нього сильно болить голова, шийний відділ. Від медичної допомоги на даний час відмовляється (а. с. 25 т. 1).

Згідно довідки травмпункту КНП «Київська міська клінічна лікарня № 6» № 2032 від 31 травня 2023 року, ОСОБА_2 встановлено діагноз «Забій м`яких тканин шиї», травма 29 травня 2023 року, рекомендовано консультацію невролога, нейрохірурга (а. с. 51 т. 1).

Згідно висновку за результатами огляду невролога, ОСОБА_2 скаржився на головний біль, біль у шиї при повороті голови в обидві сторони, короткочасну втрату пам`яті на момент отримання травми. З анамнезу відомо, що хворий потрапив у ДТП 29 травня 2023 року. Діагноз закрита черепно-мозкова травма від 29 травня 2023 року, забій м`яких тканин головного мозку (а. с. 51 т. 1).

Згідно консультаційного висновку невролога від 02 червня 2023 року, ОСОБА_2 встановлено діагноз травма шиї, струс спинного мозку на шийному рівні 29 травня 2023 року, ЗЧМТ: струс головного мозку (а. с. 53 - 54 т. 1).

Згідно медичної картки стаціонарного хворого, ОСОБА_2 був госпіталізований до ДП «Медбуд» з 02 червня по 06 червня 2023 року з діагнозом ЗЧМТ: струс головного мозку (29 травня 2023 року) з наявністю стійкого цефалічного синдрому, лівобічної пірамідної недостатності, помірного вестибулярного синдрому, травма шиї (29 травня 2023 року) з наявністю посттравматичної церквікалгії, люмбалгія. При виписці зберігається біль в шиї справа та по шкірі голови в потиличній області справа. Пацієнт на лікарняному листі з 02 червня по 06 червня 2023 року, продовжує хворіти, виписаний на продовження лікування амбулаторно (а. с. 64 - 69 т. 1).

На а. с. 74 - 76 т. 1 знаходяться копії інформаційних довідок з електронної системи охорони здоров`я, вид медичний висновок про тимчасову непрацездатність, згідно яких ОСОБА_2 був непрацездатним з 02 червня по 06 червня 2023 року, з 07 червня по 16 червня 2023 року, з 16 червня по 23 червня 2023 року.

Сума витрат ОСОБА_2 на лікування внаслідок ДТП становить 40442,94 грн., з яких 2340,30 грн. - на придбання ліків після огляду в КНП «Київська МКЛ №6»; 23870,64 грн. - лікування та ліки у ДП «МНПО «Медбуд» ПрАТ «ХК «Київміськбуд»; 14232 грн. - лікування у ФОП ОСОБА_6 (клініка ІНФОРМАЦІЯ_1). (а. с. 52, 55, 56, 60, 61, 62 - 63, 70 - 72, 73, 78 - 80, 82 - 84 т. 1).

09 серпня 2023 року ОСОБА_2 звертався до УПП у м. Києві з заявою, в якій просив належно відобразити відомості про ДТП і потерпілу особу від ДТП в базах даних НП України, в тому числі у довідці про ДТП (а. с. 85 - 86 т. 1).

Листом УПП у м. Києві ДПП Національної поліції України від 22 серпня 2023 року повідомлено ОСОБА_2 , що надані ним відомості з приводу тілесних ушкоджень, отриманих в результаті ДТП, внесені до підсистеми «Дорожньо-транспортна пригода» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (а. с. 87 т. 1).

Згідно висновку експертного дослідження № 043-223-2023 від 28 серпня 2023 року, проведеного Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, у ОСОБА_2 мало місце ушкодження закрита черепно-мозкова травма: підшкірна крововилив лобної ділянки, струс головного мозку. Характер, морфологія та локалізація вказаного тілесного ушкодження свідчить про те, що воно спричинене травмуючою дією тупого (тупих) предмету (предметів), могли утворитися при транспортній травмі (травма водія автомобіля в момент зіткнення з автомобілем, що рухався), яка мала місце (з урахуванням даних медичної документації) 29 травня 2023 року (а. с. 88 - 94 т. 1).

Вартість проведення експертного дослідження, сплачена ОСОБА_2 , становить 6013 грн. (а. с. 95 т. 1).

Згідно полісу ЕР-210652788, станом на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mitsubishi L200 д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ТДВ «Страхова група «Оберіг», за умовами якого страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майна, становить 160000 грн. (а. с. 19 т. 1).

06 липня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг» з заявою про виплату страхового відшкодування за завдану внаслідок ДТП шкоду автомобілю (витрати на відновлювальний ремонт) в сумі 97057,80 грн., витрати на проведення експертного дослідження в сумі 4500 грн., а також за шкоду, завдану здоров`ю, в сумі 31865,90 грн., моральну шкоду в розмірі 5 % від суми витрат на лікування в сумі 1593 грн. (а. с. 96 - 100 т. 1).

05 вересня 2023 року ОСОБА_2 уточнив розмір витрат на шкоду, завдану здоров`ю, в сумі 40442,90 грн., та моральної шкоди в розмірі 5 % від суми витрат на лікування в сумі 2022,15 грн. (а. с. 106 - 107 т. 1).

Листом від 07 вересня 2023 року ТДВ «Страхова група «Оберіг» повідомило ОСОБА_2 про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 78155,79 грн. із вирахуванням франшизи у розмірі 2500 грн. (а. с. 108 т. 1).

Згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк», 11 вересня 2023 року ТДВ «Страхова група «Оберіг» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 78155,79 грн. (а. с. 110 т. 1).

Листом від 05 жовтня 2023 року ТДВ «Страхова група «Оберіг» відмовило ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю, пославшись на необґрунтованість заявленої вимоги (а. с. 111 т. 1).

Згідно висновку судового експерта ОСОБА_4 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 12 червня 2023 року № 465, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Nissan Tiida д.н.з. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 29 травня 2023 року, станом на дату ДТП, складає 97057,80 грн., в тому числі ПДВ на змінні складові 9104,21 грн.; ринкова вартість автомобіля Nissan Tiida д.н.з. НОМЕР_1 на момент пошкодження складає 241642,64 грн., вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 224516,67 грн. (а. с. 32 т. 1).

В дослідницькій частині висновку встановлено рік випуску автомобіля 2008, строк експлуатації 15,5 років (з 01.2008 р.), вказано, що рік випуску та строк експлуатації встановлений згідно п. 6.3.3 Методики; встановлено, що укомплектованість досліджуваного КТЗ відповідає даним про комплектність, що вказані в специфікації заводу виробника (дата 10.2007); в результаті проведеного дослідження встановлено, що марка, колір і тип автомобіля, номер кузова і державний номерний знак співпадають з записами в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (а. с. 29 т. 1).

Вартість проведення експертного дослідження, сплачена ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_4 , становить 4500 грн. (а. с. 50, 207, 208 т. 1).

Відповідачем ТДВ «Страхова група «Оберіг» надано звіт про визначення вартості матеріального збитку, складений 20 серпня 2023 року ФОП ОСОБА_7 на підставі договору про проведення автотоварознавчого дослідження КТЗ, укладеного з ТОВ «ЕДАК», яким встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan Tiida д.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу в розмірі 89608,49 грн., та вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, станом на 29 травня 2023 року, в розмірі 209647,78 грн. (а. с. 175 - 184 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вина водія ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року в справі № 760/12429/23.

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія), у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктами 34.2, 34.3 статті 34 Закону №1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до п. 35.1. ст. 35 зазначеного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст.12 Закону №1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

За змістом частини 1 статті 28 Закону №1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону України Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (недопустимі докази); обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції вмотивовано не взято до уваги наданий ТДВ «Страхова група «Оберіг» звіт про визначення вартості матеріального збитку №142331 від 20 серпня 2024 року, адже такий звіт виготовлений на замовлення ТОВ «Едак», а не ТДВ «Страхова група «Оберіг».

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що звіт про оцінку матеріального збитку, який був поданий ТДВ «Страхова група «Оберіг», містить у собі вірні відомості.

Судом встановлено, що відповідно до висновку експерта №465 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 12 червня 2023 року, складеним судовим експертом ОСОБА_4 для подання до суду на замовлення позивача, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 29 травня 2023 року, станом на момент ДТП складає 97057,80 грн., в тому числі ПДВ на замінні складові 9104,21 грн. Вартість відновлювального ремонту складає 224516,67 грн., в тому числі ПДВ на замінні складові 30347,35 грн.

11 вересня 2023 року ТДВ «Страхова група «Оберіг» на підставі рішення про виплату страхового відшкодування від 07 вересня 2023 року здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 78155,79 грн.

Відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції вірно врахував правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22, згідно яких вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ. Позивач під час розгляду справи не надав належних та допустимих доказів фактичних витрат на відновлення автомобіля після ДТП та не довів інший розмір завданої йому майнової шкоди, ніж призначений судами. Колегія суддів вважала, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів понесених фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП. На підставі викладеного суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, щодо зменшення вартості відновлювального ремонту на суму ПДВ (20%), оскільки документальне підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту в матеріалах справи відсутнє.

Також судом першої інстанції враховано правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Встановивши, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що із нього як винної особи, на користь позивача, на підставі ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу сумі 224516,67 грн.) та сумою страхового відшкодування (78155,79 грн., які фактично сплачені позивачу страховиком + 7297,80 грн.), яка з урахуванням франшизи (2500 грн.) та з вирахуванням податку на додану вартість, становить 129958,87 грн.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що ринкова вартість автомобіля Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 складає 261642,64 грн., вартість відновлювального ремонту складає 224516,67 грн., тобто ремонт автомобіля фактично відповідає його ринковій вартості при пошкодженнях, які підлягають відновленню, за відсутності у висновку експерта даних про те, що автомобіль позивача технічно знищений, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи, що експертом у висновку № 365 від 12 червня 2023 року встановлено, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу в розмірі 224516,67 грн. перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 241642,64 грн., то розмір збитків, заподіяних позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля у ДТП, обґрунтовано визначений експертом у вигляді вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні 0,7, що складає 97057,80 грн.

Доводи апеляційної скарги, що експертом допущено технічну описку або помилку, оскільки зазначена експертом вартість відновлювального ремонту у розмірі 224516,67 грн. могла б бути лише у випадку наявності набагато більшої кількості технічних пошкоджень, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, з огляду на те, що відповідачем ОСОБА_1 на спростування зазначених обставин не надано власних доказів і клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи не заявлено, а отже такі аргументи відповідача є припущеннями.

За таких обставин не спростовують правильних висновків суду першої інстанції в частині розміру заподіяної матеріальної шкоди та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що у висновку експерта № 465 від 12 червня 2023 року, який прийнятий судом як належний доказ, вказується невірно 2007 рік замість 2008 року випуску транспортного засобу Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 , на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Крім того, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено, яким чином помилкове зазначення у висновку експерта відомостей про відповідність укомплектованості досліджуваного транспортного засобу даним про комплектність, що вказані в специфікації заводу виробника, в частині року випуску транспортного засобу, вплинуло на визначення експертом вартості відновлювального ремонту.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що сума страхового відшкодування згідно страхового полісу складає 160000 грн., з яких страховою компанією позивачу було сплачено 78155,79 грн., отже, вартість матеріального збитку не перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, із посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц про те, що покладання обов`язку відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, і що обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування, апеляційний суд зауважує наступне.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження N 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження N 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження N 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року в справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 09 листопада 2022 року в справі № 497/470/2021 (провадження № 61-20047св21).

В постанові від 22 квітня 2021 року в справі № 759/7787/18 Верховний Суд дійшов висновку, що «Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Таким чином, стягнення з відповідача як винної особи різниці між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу 224516,67 грн., зменшеною на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість 9104,21 грн., оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту оплати ним ремонту пошкодженого транспортного засобу, та сумою страхового відшкодування (78155,79 грн., які фактично сплачені позивачу страховиком + 7297,80 грн., стягнуті судом), збільшене на суму франшизи 2500 грн., що становить 129958,87 грн., відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції одночасно використовує суми матеріального збитку 97057,80 грн. при визначенні розміру страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з ТДВ «Страхова група «Оберіг», та 224516,67 грн. при визначенні розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки ґрунтуються на помилковому розумінні порядку розрахунку страхового відшкодування, при якому враховуються законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме вирахування зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, який страховик не сплачує і що підлягає сплаті особою, винною в дорожньо-транспортній пригоді.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди, в тому числі з відповідача ОСОБА_1 в розмірі 7977,85 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Вирішуючи дані вимоги, суд першої інстанції вірно визначився з тим, що внаслідок поведінки відповідача позивачу було спричинено душевні страждання, негативні емоції та переживання з приводу пошкодження його автомобіля та ушкодженням здоров`я, таким чином у даній справі встановлено наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 09 вересня 2020 року в справі № 372/4412/15-ц (провадження № 61-3593св19), згідно яких «практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах».

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, Верховного Суду від 02 квітня 2025 року в справі № 753/4289/23, провадження № 61-7327св24).

Враховуючи викладене, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, судом першої інстанції взято до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер та тривалість немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану пошкодженого автомобіля, проходження лікування.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що такий розмір є достатнім, співмірним із завданою шкодою та не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача та не поставить його у вкрай тяжкий матеріальний стан.

Доводи апеляційної скарги, що факт отримання позивачем під час ДТП будь-яких травм, які призвели у тому числі до моральних страждань, не знаходять свого підтвердження, враховуючи те, що позивач на місце ДТП карету швидкої допомоги не викликав, не просив про допомогу працівників поліції та третіх осіб і міг отримати травми впродовж доби протягом ДТП, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а саме письмовими поясненнями від 29 травня 2023 року, відібраними інспектором патрульної поліції на місці ДТП у позивача ОСОБА_2 про те, що після удару в його автомобіль в нього сильно болить голова, шийний відділ. Від медичної допомоги на даний час відмовляється (а. с. 25 т. 1), листом УПП у м. Києві ДПП Національної поліції України від 22 серпня 2023 року, яким повідомлено ОСОБА_2 , що надані ним відомості з приводу тілесних ушкоджень, отриманих в результаті ДТП, внесені до підсистеми «Дорожньо-транспортна пригода» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (а. с. 87 т. 1), та висновком експертного дослідження № 043-223-2023 від 28 серпня 2023 року, проведено Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, згідно якого у ОСОБА_2 мало місце ушкодження закрита черепно-мозкова травма: підшкірна крововилив лобної ділянки, струс головного мозку; характер, морфологія та локалізація вказаного тілесного ушкодження свідчить про те, що воно спричинене травмуючою дією тупого (тупих) предмету (предметів), могли утворитися при транспортній травмі (травма водія автомобіля в момент зіткнення з автомобілем, що рухався), яка мала місце (з урахуванням даних медичної документації) 29 травня 2023 року (а. с. 88 - 94 т. 1).

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що позивач посилався як на підставу позову про відшкодування моральної шкоди не лише на фізичний біль та страждання, які він зазнав в зв`язку з ушкодженням його здоров`я, а й на душевні страждання, які він зазнав у зв`язку з пошкодженням майна (транспортного засобу, яким він користувався на підставі довіреності), що прямо передбачено положеннями ст. 23 ЦК України, і наявності таких підстав для відшкодування моральної шкоди відповідачем в межах апеляційної скарги не спростовано.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів та повторного викладення аргументів, кожному з яких було надано належної оцінки судом, і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В частині вимог до відповідача ТДВ «Страхова група «Оберіг» рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується та не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.