ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3251/25 Справа № 205/8955/23 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2024 року в цивільній справі номер 205/8955/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що позивач з відповідачкою до 29 травня 2017 року перебували у шлюбі, мають спільну дитину, сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19 липня 2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено судовий наказ по справі №205/4220/19, відповідно до якого з позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

У 2021 році матеріальний стан позивача суттєво погіршився, оскільки суттєво збільшились витрати на життя, зумовлені підтриманням здоров`я позивача, та його рідних. У зв`язку з неможливістю сплати аліментів у розмірі частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, в червні 2021 року позивач був змушений звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, проте в задоволенні позовних вимог йому було відмовлено. За період, поки тривав судовий спір з цього приводу, у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів. Заборгованість зі сплати аліментів позивача перед відповідачкою на день подання позову складає 75748,64 грн.

На теперішній час на утриманні позивача перебуває його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 , який народився наприкінці 2019 року. Його дружина потребує лікування, що несе значні фінансові витрати. Також у зв`язку із військовою агресією рф проти України його дружина вимушена була звільнитися з роботи та виїхати із їх малолітнім сином у безпечне місце, а саме в м. Ужгород. А отже, це потягнуло додаткові фінансові витрати для їх сім`ї, зокрема зі сплати орендної плати за житло у розмірі 6000,00 грн. В червні 2023 року його дружина пройшла обстеження, згідно з яким їй встановлено діагноз: аномалія розвитку органів сечової системи: стріктура пієгоуретерального сегменту ліворуч (операція: пластика ПУС ліворуч (25.10.10.). Гідронефротична трансформація ліворуч 3 ступеня. Хронічний пієлонефрит, торпідний перебіг. Хронічна ниркова недостатність І ст. Лікування дружини позивача на рік в середньому коштує 143374,74 грн, що за 6 місяців складає 71687,37 грн.

Окрім того, на його утриманні перебуває мати ОСОБА_7 . В червні 2023 року, його мати пройшла обстеження, згідно з яким їй встановлено діагноз: дифузний токсичний зоб, тіреотоксикоз середнього ступеня тяжкості, стадія субкомпенсації. Лікування його матері на рік в середньому коштує 78057,45 грн, а за шість місяців - 39028,70 грн. Також його матері потрібно сплачувати комунальні платежі та харчуватися. Цілком очевидно, що самостійно вона не здатна понести всі фінансові витрати.

Стан здоров`я позивача також значно погіршився. Нещодавно позивач пройшов обстеження, відповідно до якого йому встановлено діагноз: виразкова хвороба 12- палої кишки, не асоційована з Н. pylori, сталої ремісії, не ускладнена; гастроезофагальна рефлюксна хвороба стадії помірної ремісії; цервікобрахіалгія праворуч зі стійким больовим синдромом; варикозна хвороба вен правої н/кінцівки, стан після операції, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 01.06.2023 року.

В червні 2021 року мною подавався позов про зменшення розміру аліментів, проте з інших підстав. Даний позов обґрунтований іншими доказами, відмінними від попереднього позову.

Позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року по справі №205/4220/19, на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з до 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття; звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 75748,64 грн. на користь ОСОБА_1 на підставі наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року по справі №205/4220/19, що стягуються у виконавчому провадженні №59824761.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та про звільнення від сплати заборгованості за аліментами - задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року по справі №205/4220/19, на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з до 1/7 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням в частині задоволених вимог про зменшення розміру аліментів не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2024 року у справі №205/8955/23/23 в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийнято судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що призвело до порушення норм матеріального права та ухвалення невірного рішення у справі.

Жодних належних доказів саме погіршення свого матеріального стану чи залишення його на колишньому рівні позивачем надано суду не було. Отже, висновки суду першої інстанції ґрунтуються виключно не на доказах, як того вимагає процесуальний закон, а на непрямих доказах, які суд сам додумав, постановляючи рішення, про що свідчать й відсутність обґрунтованості постановленого рішення та мотивування свого рішення зміною сімейного стану платника аліментів, що призвело до погіршення матеріального стану позивача, що є самостійною підставою для зміни розміру аліментів, визначеного судовим рішенням.

Що стосується здоров`я платника аліментів, то згідно з долученими документами, у позивача прослідковуються ті самі захворювання, якими він хворів з 2004 року. Нові виписки з медичної карти стаціонарного хворого не містять в собі даних щодо критичних захворювань, що пов`язані із значним погіршенням здоров`я та неможливістю працювати, як того вимагають приписи ст. 197 СК України. Наведена позивачем вартість тих медичних препаратів, які були рекомендовані лікарем для профілактики захворювання не є належними доказами в розумінні вимог ст. 77, 78 ЦПК України, як докази зміни його матеріального стану, що враховується судом при вирішенні питання щодо зменшення розміру встановлених аліментів.

Щодо наведених обставин про наявність у платника аліментів інших дітей, хворої дружини, та матері, то з цього приводу слід зазначити те, що позивачем було надано докази існування у дружини та матері хронічних захворювань.

Порівнюючи наведені позивачем доход протягом минулого періоду часу з 2019 року по 2021 рік, докази чого містяться в матеріалах справи №205/3807/21, дохід позивача значно поліпшився, а тому існування значної заборгованості зі сплати аліментів свідчить про небажання виконувати свої батьківські обов`язки щодо утримання дитини, а не погіршення фінансового стану та матеріального становища.

Від позивача ОСОБА_2 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Із вказаним рішенням також не погодився позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд змінити рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2024 року у справі №205/8955/23/23 в частині часткового задоволення позову про зменшення розміру аліментів та зменшити розмір аліментів до 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови з задоволенні позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості за аліментами і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване судове рішення прийнято при невірному застосуванні норм матеріального права та неповному і невірному з`ясуванні обставини справи, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Необхідність зменшення розміру аліментів позивач обґрунтовує погіршенням свого матеріального стану, яке зумовлене його витратами: на підтримку свого здоров`я у зв`язку із хворобою; утриманням жінки, яка потребує особливого догляду через хворобу, та, окрім іншого, не має можливості сама себе утримувати через те, що доглядає за дитиною до трьох років; утриманням матері похилого віку, яка має хворобу та потребує особливого догляду.

Також необхідно обов`язково прийняти до уваги той факт, що у позивача від іншого шлюбу народилось 2 дитини, утримання яких також є його обов`язком. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, вказаної в постанові Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №686/22677/23, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Від відповідачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Юрко О.С., надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в якому вона просила у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, що містяться в матеріалах справи станом на 01.06.2024 року заборгованість зі сплати аліментів становить 89493,61 грн, позивач по справі, починаючи з перших днів постановлення судового наказу, не сплачував аліменти у повному обсязі, як до моменту народження другої дитини, так і після цього.

Тому на думку позивачки, з урахуванням того, що згідно з довідкою, складеною державним виконавцем щодо існування заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_2 навмисно не сплачував аліменти у повному обсязі, маючи при цьому достатній заробіток, що свідчить про навмисне ухиляння від виконання судового наказу.

Обставини наведеної справи апелянтом не є тотожними до обставин справи, рішення у якій переглядається в даному провадженні. Відповідачка наголошує на факті того, що було встановлено рішеннями суду у попередніх справах, апелянт, починаючи з липня 2019 року, жодного разу не сплачував аліменти у розмірі встановленому судовим наказом, при цьому маючи фінансову можливість та не перебуваючи у другому шлюбі та не маючи інших дітей. Крім того, аліменти, окрім ОСОБА_1 на користь інших осіб не стягуються з апелянта, а тому, вважає, що наведена практика Верховного Суду не має відношення до спірних правовідносин.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 адвокат Іванчик П.В. доводи апеляційної скарги позивача підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 не визнав, просив її відхилити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Юрко О.С. доводи апеляційної скарги відповідачки підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 не визнала, просила її відхилити.

Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що Красногвардійським відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області 05 березня 2011 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (а.с. 17).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спільною дитиною сторін (а.с. 18).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2017 року у справі №205/937/17 шлюб між сторонами розірвано (а.с.19-20).

19 липня 2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ по справі № 205/4220/19, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 21).

20 січня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 укладено шлюб. У шлюбі в них народилася дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 22, 23).

Згідно з довідкою про доходи КП «Криворізький протитуберкульозаний диспансер» ДМР дохід ОСОБА_2 за період з січня 2023 року по червень 2023 року становить 166348,97 грн (а.с. 25).

Відповідно до довідки Соборного відділу ДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса) станом на 31.06.2024 року на виконанні у відділу відкрито виконавче провадження №59824761 з примусового виконання виконавчого листа №205/4220/19 від 01.08.2019 року, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, де боржником є ОСОБА_2 , про стягнення аліментів в розмірі частини щомісячно усіх видів заробітку на користь ОСОБА_1 . Борг станом на 01.06.2024 року 89493,61 грн (а.с. 197).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народилася дитина ОСОБА_10 (а.с. 201).

Також позивачем надано докази витрат на медичні обстеження та лікування (а.с. 55-110).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості саме в певному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до положень ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити

встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Отже, платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або інших обставин, що мають істотне значення та можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спільною дитиною сторін.

19 липня 2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ по справі №205/4220/19, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

20 січня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 укладено шлюб. У шлюбі в них народилася дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народилася дитина ОСОБА_10 .

З довідки про доходи КП «Криворізький протитуберкульозаний диспансер» ДМР вбачається, що дохід ОСОБА_2 за період з січня 2023 року по червень 2023 року становить у розмірі 166348,97 грн.

Відповідно до довідки Соборного відділу ДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса) станом на 31.06.2024 року на виконанні у відділу відкрито виконавче провадження №59824761 з примусового виконання виконавчого листа №205/4220/19 від 01.08.2019 року виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська де боржником є ОСОБА_2 про стягнення аліментів в розмірі частини щомісячно усіх видів заробітку на користь ОСОБА_1 . Борг станом на 01.06.2024 року 89493,61 грн.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідачки на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року в справі №205/4220/19, на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з до 1/7 частини заробітку (доходу) щомісячно, оскільки сімейний стан позивача змінився через народження дітей від іншого шлюбу. Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, оскільки позивач є працездатною особою, отримував доходи у період утворення заборгованості, ним не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для звільнення його від сплати існуючої заборгованості за аліментами, які стягнуті з нього за рішенням суду.

Наведені в апеляційних скаргах доводи є безпідставними, фактично зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням ним відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Подана до суду апеляційної інстанції копія виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 в якості доказу, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки цей доказ не впливає на правильність ухваленого судом першої інстанції рішення.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 червня 2025 року.

Судді: