Справа № 168/51/25
Провадження № 2/168/73/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року сел. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Сухоручко Ю.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Таксюк О.С.,

прокурора Романюк Н.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Стара Вижівка цивільну справу за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області Новосада Юрія Олександровича в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Ліси України» до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

Керівник Ковельської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації із позовом, в якому просить витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0225 площею 0,08 га.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Ковельською окружною прокуратурою Волинської області під час виконання функцій, покладених законодавством на органи прокуратури, встановлені порушення вимог закону при розпорядженні землями державної власності.

Так, Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №3-2122/15-16-СГ від 27.05.2016 затверджено ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0214 площею 0,5013 га для ведення особистого селянського господарства, зареєстрована ділянка 12.05.2016 року із зазначенням її цільового призначення для ведення особистого селянського господарства.

У подальшому зазначена земельна ділянка поділена на 6 земельних ділянок. Зокрема в результаті її поділу утворилася земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0225 площею 0,08 га, зареєстрована 13.10.2016 із зазначенням її цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на праві приватної власності ОСОБА_2 .

У подальшому ОСОБА_2 відчужено зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_1 , з 01.11.2016 року - перебуває у приватній власності ОСОБА_1 .

Водночас земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0225 знаходиться у межах земель лісового фонду (земель лісогосподарського призначення) у межах кварталу 28 Любохинівського лісництва. Відповідно землі лісового фонду, які за матеріалами лісовпорядкування знаходяться у користуванні державного лісогосподарського підприємства, належать до державної власності та перебувають у розпорядженні обласних державних адміністрацій. Спірна земельна ділянка, поза волею власника, вибула з його володіння та на підставі дій ГУ Держгеокадастру у Волинській області при затвердженні технічної документації з землеустрою та надання земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0214 площею 0, 5013 га у власність ОСОБА_2 .

Таким чином, подальший поділ земельної ділянки і утворення в його результаті, в тому числі спірної земельної ділянки площею 0,08 га, а також її подальше відчуження ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 призвели до незаконного вилучення земельної ділянки лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення, а також передання земельної ділянки із державної у приватну власність.

У зв`язку з наведеним, позивач просить витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації (Волинська обласна військова адміністрація) з незаконного володіння ОСОБА_1 спірну земельну ділянку та стягнути витрати у справі по сплаті судового збору.

Рух справи в суді.

Позовна заява надійшла до суду 08.01.2025 року.

09.01.2025 року ухвалою судді забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Ухвалою судді від 09.01.2025 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 03.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позиція учасників провадження.

В судовому засіданні прокурор Романюк Н.М. позов підтримала з підстав, наведених у ньому. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Окрім того пояснила, що прокурору стало відомо про необхідність захисту прав та інтересів держави лише після отримання висновку експерта від 26.01.2024 року, яким підтверджено факт розміщення спірної земельної ділянки в межах земель лісогосподарського призначення.

Також просила суд стягнути з відповідача на користь Волинської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та 1211,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Окрім того просила заходи забезпечення позову залишити до вступу рішення в законну силу.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що позов не визнає, оскільки спірна земельна ділянки не належала до земель лісового фонду. Докази, на які посилається прокурор є необґрунтованими.

Крім цього, зазначає, що спірна земельна ділянка після її виділення була належним чином зареєстрована, що свідчить що останній є добросовісним набувачем. Сторона позивача не навела жодних аргументів, які свідчать, що його дії, в розрізі набуття власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0225 можуть підпадати під ознаки підстав визначених у п.1 ст.388 ЦК України.

Представник Волинської обласної військової адміністрації Бернадська Б.П. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с. 144).

Представник 3-ї особи ДСГП «Ліси України» Шай А.С. в судове засідання не з`явився, подав письмові пояснення, відповідно до яких просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, позовні вимоги підтримав, позовні вимоги просив задовольнити та витребувати із незаконного володіння спірну земельну ділянку (а.с. 147 149) .

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

З матеріалів справи встановлено, що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №3-2122/15-16-СГ від 27.05.2016 року затверджено проект землеустрою та надано земельну ділянку у власність ОСОБА_2 з кадастровим номером :02:000:0214 площею 0,5013 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 13).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0214 зареєстрована 12.05.2016 із зазначенням її цільового призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с. 14 16).

З листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №10-3-0.2-3306/2-22 від 29.11.2022 року вбачається, що зазначена земельна ділянка поділена на 6 земельних ділянок. В результаті такого поділу утворилася земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0225 площею 0,08 га (а.с. 18).

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0225 зареєстрована 13.10.2016 року на праві приватної власності ОСОБА_2 , із зазначенням її цільового призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с. 19 20).

З копії договору купівлі-продажу від 01.11.2016 року та листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №5-28-0.194-8080/2-22 від 30.11.2022 року вбачається, що ОСОБА_2 відчужено земельну ділянку кадастровим номером :02:000:0225 площею 0,08 га на користь ОСОБА_1 (а.с. 21 22, 57).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0225 з 01.11.2016 перебуває у приватній власності ОСОБА_1 (а.с. 23 24).

Також судом встановлено, що згідно з рішенням Рішенням Волинської обласної ради №13/2 від 18.08.2000 «Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств»» надано дозвіл на складання проектів відведення земель лісового фонду, які знаходились у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств державним лісгоспам державного лісогосподарського об`єднання «Волиньліс», спеціалізованим лісогосподарським підприємствам правонаступникам міжгосподарських спеціалізованих лісопідприємств та лісгоспів, Ковельському спеціалізованому акціонерному товариству «Тур» згідно додатків. Відповідно до додатку №13 до вищезазначеного рішення обласної ради Кримненська сільська рада передала 408,4 га Держоб`єднанню «Волиньліс» (а.с. 29, 29-зворот).

Відповідно до листів ДП «Ковельське лісове господарство» 02-17/769-22 від 28.10.2022 та №02-17/659-22 від 15.09.2022, земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0225 площею 0,08 га, перебуває у користуванні ДП на підставі вищезазначеного рішення Волинської обласної ради та матеріалів лісовпорядкування 2012 року, знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення у виділі 20, кварталу 28 Любохинівського лісництва. При цьому, ДП «Ковельське лісове господарство» є спеціалізованим лісогосподарським підприємством, який за наявності розроблених та затверджених матеріалів лісовпорядкування володіє достовірними відомостями щодо розташування спірної земельної ділянки у межах земель лісового фонду (а.с. 34, 36).

Згідно з листом ВО «Укрдержліспроект № 9803-24 від 25.09.2024 року, Актом обстеження насаджень в кв. АДРЕСА_1 лісництва від 27.10.2022 року, фрагменту накладки на ортофотоплан № 28 Любохинівського лісництва, кадастрового номера земельної ділянки :02:000:0214 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0214 (в результаті поділу якої утворилася земельна ділянка кадастровим номером :02:000:0225) розташована у 20 виділі 28 кварталу Любохинівського лісництва, повністю накладається на землі лісового фонду та на ній зростають насадження природного походження віком 25 років, середньою висотою 12 м, діаметром 16 см куб. (а.с. 15, 35, 38 40, 59 - 64). Прокурор в судовому засіданні надала кольорову фотокопію фрагменту накладки на ортофотоплан № 28 Любохинівського лісництва.

Відповідно до Висновку експерта № 5193 від 26.01.2024 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, призначеної в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 11.04.2023 за ч. 2 ст. 364 КК України встановлено, що спірна земельна повністю розміщена на землях лісового фонду (а.с. 68 84).

Отже, в судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0225 площею 0,08 га, яка належала до земель лісогосподарського призначення Любохинівського лісництва, при затвердженні технічної документації з землеустрою та надання їх у власність ОСОБА_2 ( яка в подальшому відчужила на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 ) ГУ Держгеокадастру у Волинській області призвело до незаконного вилучення земельної ділянки лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення, а також передання земельної ділянки із державної у приватну власність.

З інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України від 18.11.2022 року №24077/0/2-22 вбачається, що Кабінету Міністрів України про факт зміни цільового призначення та передачу з державної власності у приватну земельної ділянки в тому числі № :02:000:0225 стало відомо із запиту Ковельської окружної прокуратури №15-1455 вих.22 від 08.11.2022 року (а.с 27).

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що всупереч вимогам ч. ч. 4, 8 ст. 122 , ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу), згідно з якими вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб має право виключно Кабінет Міністрів України, спірні земельні ділянки ГУ Держгеокадастру у Волинській області незаконно вилучено із земель лісового фонду, змінено цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення та передано із державної власності в приватну власність ОСОБА_2 , яка у подальшому відчужила цю земельну ділянку шляхом укладення договору купівлі-продажу на користь ОСОБА_1 .

Також прокурором в судовому засіданні доведено ту обставину, що документи, на підставі яких ГУ Держгеокадастру у Волинській області видано спірні накази не містять жодних рішень Кабінету Міністрів України, а тому рішення про передачу із державної у приватну власність земельної ділянки та зміну її цільового призначення приймались без участі Кабінету Міністрів України. Відповідно і заходи щодо захисту прав та інтересів держави не вживались.

Не вжиття Кабінетом Міністрів України та Волинською обласною державною адміністрацією, які є органами, уповноваженими здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах, заходів щодо захисту порушених своїх прав, є відповідно достатті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини 3статті 56 ЦПК України підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини четвертої статті 23 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18 дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду.

У позовній заяві прокурор вказала, що наразі Волинська обласна військова адміністрація є розпорядником земель лісогосподарського призначення, в тому числі і щодо вилучення земельних ділянок вказаної категорії. Остання не вживала заходів для повернення земельної ділянки, а тому підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - Волинської обласної військової адміністрації.

Крім того, обласна військова адміністрація не заперечує щодо подання прокуратурою позову в інтересах держави в особі облдержадміністрації щодо витребування вищевказаної земельної ділянки у власність держави та зазначає про відсутність коштів на сплату судового збору, у зв`язку з обмеженим фінансуванням (а.с. 88), як причину невжиття заходів, що дає підстави прокурору вживати заходи представництва інтересів держави в суді.

На виконання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Ковельська окружна прокуратура листом повідомила Волинську обласну державну адміністрацію про звернення до суду в її інтересах із позовом (а.с.94).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, в тому числі землі лісогосподарського призначення (пункт «е» частини першої статті 19 ЗК України).

Відповідно до частини першої, пункту «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Положеннями частини першої, п`ятої статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Ст. 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої, пункту «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Відповідно до статті 8 ЛК Україниу державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За статтями 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо, регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР ЦШ2.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово- картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття наказу Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області про затвердження технічної документації із землеустрою визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах: від 24 грудня 2014 року № 6-212цс 14 та Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 №278/1735/15-ц.

Таким чином, земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування державного підприємства на підставі відповідних рішень органів влади, можуть перебувати лише у державній власності, відтак їх передача до земель комунальної та приватної власності є неправомірною.

Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, то відповідний запис наділяє власника певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника державу.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).

Статтею 388 ЦК України встановлений перелік випадків, коли власник має право на витребування майна від добросовісного набувача.

Згідно зі статтею 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно ч. 3ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель лісогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи, передбачено чинним законодавством України. Відповідні приписи стосовно охорони вказаної категорії земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними.

Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у пунктах 95-99 постанови від 07.11.2018 року у справі №488/5027/14-ц.

Судове рішення про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно виключно у разі, якщо право власності на це майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Даний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 07.04.2020 року у справі №504/2457/15-ц.

Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника не з його волі, то вимога про витребування земельної ділянки на користь держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 є правомірною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 02 грудня 2012 року, слід застосовувати рішення Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду жодних доказів на підтвердження правомірності зміни цільового призначення спірних земельних ділянок в процесі розгляду справи. Отже, право державної власності на спірні земельні ділянки не могло припинитися внаслідок прийняття наказу ГУ Держгеокадастру області, яке відповідно до своєї компетенції не було наділене повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками лісового фонду (лісами), а тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено повністю, тому з відповідача на користь Волинської обласної прокуратури необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн. за подання позовної заяви та 1211,20 за подання заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 16, 21, 346, 387, 393 ЦК України, ст. ст. 1-3, 21, 81, 84, 116, 122, 149 ЗК України, ст.ст. 12, 27, 45, 47, 48, 57 ЛК України, ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 6-13,81,89, 133,141,258,259,263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області Новосада Юрія Олександровича в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Ліси України» до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки - задовольнити.

Витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації (Волинської обласної військової адміністрації) з незаконного володіння ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0225 площею 0,08 га.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) судовий збір в сумі 2422,4 грн. ( дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) судовий збір в сумі 1211,20 грн. ( одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 коп) за подану заяву про забезпечення позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення проголошено 10 червня 2025 року о 16 год. 00 хв.

Керівник Ковельської окружної прокуратури (45008, м. Ковель, вул. Шевченка, 7, тел. 8-08-41, e-mail: kovel_prok @pvo.gov.ua)

Позивач: Волинська обласна державна адміністрація (Волинська обласна військова адміністрація), адреса місцезнаходження: м. Луцьк, Київський майдан, 9, Волинської області, .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Руставелі Шота, 9А, .

Суддя Старовижівського районного суду

Волинської області Ю.О. Сухоручко