Справа № 697/2779/24
Провадження № 2/697/257/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області

в складі головуючого- судді Колісник Л.О.,

за участю секретаря Румини М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Васяновича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Канів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» стягнення страхової виплати (страхового відшкодування),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення страхової виплати (страхового відшкодування). В обґрунтування позову зазначив, що 17.09.2017 близько 10:20 год на 12-му км автодороги Канів- Чигирин-Кременчук відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen LT 35, д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Daewoo NUBIRA д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечними для життя в момент заподіяння, та був госпіталізований до Канівської ЦРЛ, а автомобіль Daewoo NUBIRA д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_1 , отримав значні механічні ушкодження.

Відомості про вказане правопорушення були внесені до ЄРДР за №0000650 за ознаками складу злочину, передбачено ч.2 ст. 286 КК України.

Власником автомобіля Daewoo NUBIRA д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП являється ОСОБА_1 . Власником Volkswagen LТ 35 д.н.з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди, являвся ОСОБА_4 . На момент розгляду справи ОСОБА_4 помер.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована відповідачем згідно полісу №АЕ/9880352 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії з 16.12.2016 до 15.12.2017 (чинним на момент ДТП). Страхова сума (ліміт відповідальності) страховика на одного потерпілого становив: шкоду завдану життю і здоров`ю - 200000,00 грн, за шкоду завдану майну - 100000,00 грн, розмір франшизи - 1000,00 грн. Позивач (водій автомобіля Daewoo NUBIRA д.н.з. НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 повідомив відповідача про настання страхового випадку шляхом надання повідомлення №15254 про настання страхової події від 22.09.2017.

В подальшому відповідачем було проведено автотоварознавче дослідження, викладене у формі висновку №128/17 складеного 29.09.2017 судовим експертом автотоварознавцем, за результатами якого вартість матеріального збитку, який завданий власнику автомобіля Daewoo NUBIRA д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП 17.09.2017 складає 38097,88 грн.

Представники відповідача зазначили, що виплати будуть проведені після вироку суду. Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 19.02.2024 у справі №697/2494/19, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому основне покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання, встановлено йому іспитовий строк на два роки, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Цивільні позови залишено без розгляду, вирішено питання про відшкодування судових витрат та долю речових доказів. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27.05.2024 вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 19.02.2024 змінено в частині призначеного додаткового покарання, вирішено вважати ОСОБА_2 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. У решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 19.02.2024 залишено без змін. Звернувшись після ухвали апеляційного суду до відповідача, позивач засобами електронного зв`язку отримав відмову. Позивач зазначає, що оскільки страхова компанія у передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк направила свого представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, враховуючи наявність заяви ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування, надання реквізитів рахунку для перерахування грошових коштів і підписання акту огляду дає підстави для висновку про досягнення згоди про розмір страхового відшкодування, які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки було пошкоджено власне авто (єдиний транспортний засіб в сім`ї), завдано емоційні психологічні страждання внаслідок механічного пошкодження автомобіля, матеріальних збитків, тривале невідшкодування відповідачем завданої шкоди, що змусило позивача постійно переживати щодо даної ситуації. Позивач знаходиться в стані дискомфорту, пригніченості, змінився звичний уклад його життя, оскільки він вже не може відчувати себе впевнено в суспільстві, на деякий час втратив свої життєві зв`язки. Через наслідки ДТП страждає не лише потерпілий, але його дружина та діти, які дуже переживають через втрату транспортного засобу та його душевні хвилювання. Вдома у потерпілого відчувається стан хвилювання, напруження в родині, дружина та діти намагаються заспокоювати, втішати. Тоді потерпілий відчуває себе приниженим, слабким, хоча ніколи раніше з ним такого не відбувалося. У зв`язку з вказаними подіями позивачу було заподіяно моральну шкоду, що знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з подіями, що сталися, яку він оцінює в розмірі 10000,00 грн. Позивач зазначає, що досудове слідство та судовий розгляд справи тривали з 17.09.2017 по 27.05.2024. Відповідно до ч. 2 ст. 265 ЦК України якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, який позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Відповідно п.5 ч.1 ст 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу страхувальника застрахованої особи до страховика при здійснення страхової виплати страхового відшкодування. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати поважними причини пропуску строків позовної давності та поновити ці строки, стягнути з ПАТ « Страхова компанія « Євроінс Україна» на користь позивача страхову виплату (завдану матеріальну шкоду) в сумі 38097,78 грн, страхову виплату (завдану моральну шкоду) в сумі 10000,00 грн.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити в позові. В обґрунтування відзиву зазначено, що згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застраховано, за шкоду, заподіяну життю здоров`ю та/або майно потерпілого. За ст.35 вказаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. 17.09.2017 сталось ДТП за участю транспортних засобів позивача та відповідача. Транспортному засобу позивача завдано матеріального збитку. Позивач з цивільним позовом в рамках кримінального провадження не звертався. Проте із заявою про виплату страхового відшкодування позивач звернувся у травні 2024 року, через 7 років з моменту настання ДТП. Вказане є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону про ОСЦПВ. Строк, визначений вказаним пунктом Закону є присічним та поновленню не підлягає. Позивач пропустив як річний строк для звернення із заявою до страховика так і звернення до суду протягом строку позовної давності, не вчиняв жодних активних дій для отримання страхового відшкодування, що свідчить про його недобросовісність та небажання реалізувати надані йому права. Також позивач не наводить незалежних від позивача причин пропуску ним річного строку та трирічного строку для отримання страхового відшкодування. Відповідач також просить відмовити у задоволенні позову у частині стягнення моральної шкоди, оскільки відповідно до ст. 26-1 та 27 Закону моральна шкода виплачується страховиком виключно у разі нанесення шкоди життю чи здоров`ю потерпілого у ДТП. Так як шкода життю та здоров`ю позивачу у даній ДТП нанесена не була, відшкодування шкоди не може бути покладено на страхову компанію. Також відповідно до договору страхування франшиза згідно полісу відповідача становить 1000,00 грн. Висновок експерта є неналежним та недопустимим доказом, оскільки у висновку не міститься інформація про те, що експерта повідомлено про кримінальну відповідальність, та висновок не відповідає вимогам ЦПК та правовим висновкам Верховного Суду. Заявлена сума витрат позивачем на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн не відповідає критеріям реальності та співмірності з огляду на те, що даний спір є спором незначної складності, а спірні правовідносини не передбачають дослідження і застосування адвокатом великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів. Відповідач вважає, що співмірною щодо позовних вимог відповідача є витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 грн. Водночас позивачем та його представником розрахунку витрат на правову допомогу та доказів реальності понесених судових витрат не надано, а тому заявлена вимога про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню також не підлягає. Відповідач очікує понести в зв`язку з розглядом справи витрати на правничу допомогу у сумі 10000,00 грн. Відповідач просить у задоволенні позову відмовити. У разі задоволення позовних вимог зменшити судові витрати на правничу допомогу з 10000,00 до 2500,00 грн, враховувати франшизу в розмірі 1000,00 грн.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 19.02.2025 суд вирішив перейти до розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому, пояснив, що позивач подавав позов в рамках кримінального провадження, проте він був залишений без розгляду. Позивач також повідомляв страхову компанію про настання страхової події. Висновок про вартість шкоди був зроблений самим відповідачем. Позивач із висновком про визначення розміру шкоди погодився. Позивач також звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Обставини, викладені у відзиві, недоведені та спростовуються вироком суду. 25.11.2019 подано цивільний позов в рамках кримінального провадження, страхова компанія також була залучена відповідачем. Представник позивача просив визнати поважними причиною пропуску строку позовної давності та поновити його, просив застосувати п.5 ч.1 ст. 268 ЦПК України, позов задовольнити, надати йому 5-денний строк для подання доказів про витрати на правову допомогу.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, враховуючи доводи та заперечення сторін, суд встановив наступне.

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 19.02.2024 у справі № 697/2494/19 встановлено, що ОСОБА_2 , 17.09.2017 близько 10 години 20 хвилин, керуючи автомобілем Volkswagen LT 35, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині 12 км автомобільної дороги «Канів-Чигирин- Кременчук» в напрямку м. Канева Черкаської області, діючи необережно, в порушення вимог п.2.3. б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 в редакції, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, при виникненні небезпеки для руху, відповідно не реагував на її зміну, та порушуючи вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху, згідно з яким «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу та, своєчасно не відреагував на виниклу небезпеку для руху - заокруглення дороги, виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення із автомобілем Daewoo NUBIRA д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми голови з переломом потиличної кістки, за боєм головного мозку, крововиливом лівою ручної раковини, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/2020 від 17.11.2017 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя. Порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.2.3.б), 12.1 Правил дорожнього руху перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді отримання потерпілим ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень.

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 19.02.2024 у справі № 697/2494/19 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому основне покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. На підставі 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання встановлено йому іспитовий строк на два роки, покладено обов`язки передбачені ст 76 КК України. Цивільні позови позивачів залишено без розгляду, вирішено питання про відшкодування судових витрат та речових доказів. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27.05.2024 вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 19.02.2024 змінено в частині призначеного додаткового покарання. Вирішено вважати ОСОБА_2 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. У решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 19.02.2024 залишено без змін.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Volkswagen LT 35, д.н.з. НОМЕР_1 , на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована страхувальником ПАТ «СК «Євроінс Україна» відповідно до полісу № АЕ/9880352.

У відповідності з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 , власником автомобіля Daewoo Nubira, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .

Як вбачається з копії повідомлення № 15254 від 22.09.2017 власник автомобіля Daewoo Nubira, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 повідомив ПАТ «СК «Євроінс Україна» про настання події, яка в подальшому може бути визнана страховим випадком за шкоду заподіяну транспортному засобу потерпілої особи.

Відповідно до висновку № 128/17 від 29.09.2017 автотоварознавчого дослідження визначено, що вартість відновлювального ремонту та матеріального збитку, заподіяних власнику автомобіля Daewoo Nubira, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , становить 38097,88 грн.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд дослідив кожен доказ, наявний у матеріалах цивільної справи

Надані позивачем докази на підтвердження суми матеріального збитку суд вважає належними та допустимими.

При цьому, відповідно до вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 19.02.2024, обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_2 суд визнав добровільне відшкодування збитків потерпілому та цивільному позивачеві, а цивільні позови ОСОБА_5 , ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з надходженням заяви їхнього представника адвоката Васяновича В.В.

За змістом ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ч.1 ст.12 вказаного Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір відшкодування страховиком шкоди (збитків), завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); шкодою, заподіяною майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду (пункт 32.4 статті 32); шкодою, пов`язаною із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 статті 32); сумою франшизи, розрахованою за правилами пункту 12.1 статті 12.

Згідно з п.3 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує витрати на проведення експертизи лише в разі якщо він у визначений законом строк не направив свого представника для огляду транспортного засобу.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено статтею 1194 ЦК України. Згідно з її положеннями особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З огляду на викладене, є встановленим, що дорожньо-транспортна пригода 17.09.2017 за участю автомобіля Volkswagen LT 35, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля Daewoo NUBIRA д.н.з. НОМЕР_2 , сталася через порушення правил дорожнього руху водієм транспортного засобу Volkswagen LT 35, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

За ч.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Положеннями ч.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до положень ч.4 ст.36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звертався до страховика особи, цивільна відповідальність якої була застрахована із повідомленням про подію, яка може бути визнана страховим випадком.

Проте позивачем не доведено, та в матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався до страховика особи, яка скоїла ДТП із заявою про виплату страхового відшкодування протягом одного року після настання страхової події.

Як визначено п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції чинній на час виникнення правовідносин, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на принцип добросовісності визначає, якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Такий строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15.

Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.11.2022 у справі № 212/7628/21, при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Судом встановлено, що позивач як потерпіла особа не звертався до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди протягом річного строку з дня дорожньо-транспортної пригоди 17.09.2017. При цьому не довів, що ним здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від нього причини.

Посилання позивача на тривалість розгляду кримінальної справи щодо встановлення вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, є безпідставними, оскільки існування кримінального провадження не може свідчити про неможливість звернення потерпілого до страховика з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, чи пред`явлення позову про відшкодування шкоди завданої ДТП до страховика протягом строків давності.

До того ж, цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану ДТП, наступає незалежно від вини завдавача шкоди.

Подібний за змістом правовий висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 686/20281/21, від 17.04.2024 у справі № 552/7011/22, від 24.04.2024 у справі № 243/880/23, від 15.05.2024 у справі № 161/8285/22.

Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що цивільний позов, поданий ОСОБА_1 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст. 286 КК України, залишений судом без розгляду у зв`язку з поданням представником цивільного позивача відповідної заяви.

З огляду на обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено добросовісності своїх дій при зверненні до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Оскільки позивач не є страхувальником у правовідносинах між ним та ПАТ «СК «Євроінс Україна», посилання представника позивача на п.5 ч.1 ст. 268 ЦПК України є необґрунтованим.

Строки, передбачені підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за цільовим призначенням є строками існування права (на відшкодування шкоди), а за своєю сутністю є присічними строками. Такі строки не є позовною давністю, а тому норми про позовну давність, її зупинення і переривання на них поширені бути не можуть.

Водночас, заявивши клопотання про визнання поважними причини пропуску строку для звернення до суду з позовом та його поновлення, представник позивача, посилається на виключно на тривалість досудового слідства та судового розгляду, просив суд врахувати такі обставини й визнати поважними вищевказані причини.

Посилання сторони позивача на причини пропуску строку позовної давності, суд не вважає поважними, оскільки позивач не довів існування обставин, які об`єктивно були непереборними і пов`язані з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій у встановлений строк.

Тривалість досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не є обставинами, які перешкодили позивачу звернутися до суду з позовом до страхової компанії про стягнення страхового відшкодування в межах позовної давності.

Крім того, суд враховує поведінку сторони позивача, який звернувся з цивільним позовом до суду в межах кримінального провадження 25.11.2019 до водія забезпеченого транспортного засобу та його власника. Страхова компанія «Євроінс Україна» була залучена як співвідповідач лише в липні 2020 року, що вбачається із копії відзиву від 13.07.2020. При цьому, як зазначалося вище, відповідно до вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 19.02.2024, зміненого ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27.05.2024, позов ОСОБА_1 залишено без розгляду саме за заявою представника позивача, а обставиною, що пом`якшує покарання особі, винній у ДТП ОСОБА_2 визнано добровільне відшкодування збитків потерпілому та цивільному позивачеві.

Виходячи зі встановлених обставин, суд не знаходить підстав для визнання поважними причин пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності та їх поновлення.

У зв`язку з викладеним, враховуючи заявлення відповідачем про пропуск позовної давності, суд дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування страхової виплати задоволенню не підлягає з підстав пропуску строків позовної давності.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Оскільки отримання моральної шкоди позивач пов`язує з пошкодженням транспортного засобу, вимога про її відшкодування може бути пред`явлена у відповідності зі ст. 1167, 1177 ЦК України до особи, яка її завдала.

Виходячи з викладеного, підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача за ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні, а тому в позові в цій частині необхідно відмовити за безпідставністю.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, відмовляючи у позові, залишає за позивачем понесені ним судові витрати у справі.

Керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 142, 200, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія « Євроінкс Україна» стягнення страхової виплати (страхового відшкодування) відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Черккаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» , юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102.

Головуючий Л . О . Колісник