Справа №613/331/25 Провадження № 2/613/330/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2025 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі
головуючого судді Шалімова Д.В.,
при секретарі Герасимюк Л.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 613/331/25, пров. № 2/613/330/25 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, представник позивача Безверський Р.В. до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди в порядку регресу,-
Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, в якому просить: стягнути з відповідача на користь Моторного ( транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 25 379 грн., суму витрат на встановлення розміру заподіяної шкоди у розмірі 3 000 грн., та сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн.
Представник позов мотивує тим, що 28 січня 2024 року в м. Києві, на площі Спортивній, 1А, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ТАТА», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який скоїв наїзд на елементи (бетонно-гранітний парапет зі скляною огорожею), власник якого є ТОВ «ТРИ О». Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було розбито елемент скляної огорожі та пошкоджено гранітні плити, а його власник ТОВ «ТРИ О» зазнало матеріальних збитків. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року по справі №757/5946/24, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано відповідача та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в зв`язку з чим він є особою відповідальною за шкоду заподіяну в результаті ДТП відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України. Потерпіла сторона, у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була забезпечена за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, звернулася до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату, в тому числі і Заяву про виплату відшкодування. Моторне (транспортне) страхове бюро України, здійснило розгляд вказаного випадку, для встановлення розміру відшкодування у справі № 100208, та 21 серпня 2024 року здійснило виплату відшкодувань довіреній особі потерпілого в розмірі 25 379 грн. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на визначення розміру шкоди складає: 28 379 грн.
Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 25 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Заходи забезпечення позову не вживались, інші процесуальні дії не проводились.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив провести розгляд справи за його відсутності. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у справі не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач повідомлений про час і місце судового розгляду справи, жодного разу не повідомив про причини неявки в судове засідання, відзиву на позов не надав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 28 січня 2024 року о 06.10 год. в м. Києві, на площі Спортивній, 1А, не врахував дорожньої обстановки, рухаючись заднім ходом, здійснив наїзд на перешкоду ( бетонний парапет).
Вина ОСОБА_1 підтверджується постановою Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП.
На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, тому відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати позивачу завдану шкоду.
Відповідно до копії заяви від 02 лютого 2024 року, представник ТОВ «ТРИ О»., якому належать елементи (бетонно-гранітний парапет зі скляною огорожею) Торговельно-офісного комплексу з об`єктами громадського призначення та підземним паркінгом «Гулівер», звернувся з заявою до Моторно (транспортного) страхового бюро України з метою отримання відшкодування шкоди.
Згідно копії свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 18 жовтня 2013 року, Торговельно-офісний комплекс з об`єктами громадського призначення та паркінгом ( літера «В»), розташований за адресою: м. Київ, площа Спортивна, 1 А, на праві приватної власності належить ТОВ «ТРИ О».
З копії акту ТОВ «Незалежна експертна компанія» вбачається, що представник ТОВ «Незалежна експертна компанія» за участю власника майна ТОВ «ТРИО» 09 лютого 2024 року оглянуто бетонно-гранітний парапет із скляною огорожею, за адресою: м. Київ, площа Спортивна, 1 А, та встановлено, що на момент огляду пошкодження відсутні, парапет та скло замінені, скло 103*217, граніт 100*50.
Згідно копії звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна ТОВ «Незалежна експертна компанія» від 10 лютого 2024 року, встановлено, що вартість матеріального збитку з урахування зносу бетонно-гранітного парапету зі скляною огорожею становить 25 379 грн.
Витрати МТСБУ на встановлення розміру збитку склали 3 000 грн., що підтверджується копією акту виконаних робіт відповідно до листа МТСБУ № 100208 від 07 лютого 2024 року та копією рахунку на оплату № 31 від 14 лютого 2024 року.
Як вбачається з копії наказу Моторно (транспортного) страхового бюро України, копії платіжної інструкції № 925188 від 21 серпня 2024 року, згідно яких МТСБУ здійснило виплату ТОВ «ТРИ О» за шкоду заподіяну в результаті пошкодження майна в розмірі 25 379 грн.
У зв`язку із настанням події, передбаченої п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ 21 серпня 2024 року здійснило виплату потерпілому за шкоду заподіяну в результаті пошкодження майна в розмірі 25 379 грн., виконавши покладений на бюро обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована.
Частиною 1 ст.22 ЦК України передбачено, що особа , якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Виходячи з положень ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Згідно з ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно із вимогами п. "а" ч. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Так, МТСБУ відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який скоїв ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
При цьому, станом на час розгляду справи відповідачем відшкодування шкоди не здійснено, будь-яких заперечень суду з приводу суми страхового відшкодування та її виплати не надано.
За правилами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача сплаченого страхового відшкодування в розмірі 25 379 грн., витрати МТСБУ на встановлення розміру збитку в розмірі 3 000 грн. та сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 3 028 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі вище викладеного, ст.ст.22, 993, 1166, 1187, 1188, 1191, 1193 ЦК України, ст.ст. 6, 22, 38, 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV та керуючись ст.ст. 10-13, 43, 76-81, 141, 207, 223, 247, 259, 263-265, 274-279, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 задовольнити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом тридцяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, у разі відсутності апеляційної скарги.
СУДДЯ