Справа № 697/1688/23
Провадження № 2/697/30/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Деревенського І.І.,

за участю: секретаря судового засідання Задорожнього К.О.,

представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом -адвоката Аль-Атті І.В. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом - адвоката Константінової Т.М. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Каневі Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Константінова Тетяна Миколаївна до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій учасників справи

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому, після зміни предмету позову, просить:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб, автомобіль марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску, загальний легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- визнати 1/2 (одну другу) частину транспортного засобу, автомобіль марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску, загальний легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на праві власності за ОСОБА_1 ;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- провести поділ між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільного сумісного майна подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності 21/100 частину, а за ОСОБА_2 79/100 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (житловою площею 51,4 кв.м., загальною площею 83 кв.м., А-1, а1,а2 житловий будинок з прибудовами, надвірні споруди: Б-літня кухня, б-сарай, б2-сарай, В-гараж, №1-колонка питна, №2,4-огорожа, №3-хвіртка, І-вимощення);

-провести поділ між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільного сумісного майна подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності 21/100 частину, а за ОСОБА_2 79/100 частки земельної ділянки (кадастровий номер :01:010:0368, площею 0,0514 га.) за адресою: АДРЕСА_1 ;

- судові витрати покласти на ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.08.2008 сторони зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану в м. Каневі Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №144, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 04.10.2011. За час перебування у шлюбі у сторін народилось двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Зазначає, що 27.06.2023 ОСОБА_2 подала позов про розірвання шлюбу. Стверджує, що вона почала провокувати сварки та ображати його, що він не розумів, що було підставою такої поведінки, оскільки він добре ставиться до неї та до своїх синів. Також зазначає, що сторони за спільні кошти придбали автомобіль марки Форд Фокус 2013 року для ОСОБА_2 за 7000 доларів США.

Зазначає, що у період сумісного проживання та перебуваючи в шлюбі сторонами було придбано житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , та транспортний засіб: автомобіль марки FORD FOCUS, моделі Se, 2013 року випуску, загальний легковий седан, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Стверджує, що 12.03.2019, за договором міни №336, виданого 12.03.2019 та посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської обл. Стеблиною С.В. сторонами було придбано житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку кадастровий номер №:01:010:0368 за адресою: АДРЕСА_1 . Для придбання даного будинку і земельної ділянки сторони здійснили обмін житла в якому проживали до цього та доплатили за будинок і земельну ділянку, грошові кошти у розмірі 8500 доларів США, будинок та ділянку вирішили зареєструвати на відповідачку за первісним позовом, позивачку за зустрічним позовом ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 в інтересах яких діє адвокат Константінова Тетяна Миколаївна подала зустрічну позовну заяву, у якій просила:

-визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя наступне майно: транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_4 та транспортний засіб FORD FOCUS 2013 року випуску, д.н.з НОМЕР_2 ;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб FORD FOCUS 2013 року випуску, д.н.з НОМЕР_2 ;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER, 2005 року випуску, д.н.з НОМЕР_4 ;

-визнати особистою власністю ОСОБА_2 будинок та земельну ділянку під будинком (кадастровий номер :01:010:0368) за адресою: АДРЕСА_1 ;

-звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору;

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.09.2008 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб. Подружжя проживало у квартирі, що належала на праві власності позивачу за зустрічним позовом, відповідачу за первісним позовом ОСОБА_2 , як дарунок від батьків.

В подальшому 12.03.2019 ОСОБА_2 уклала договір міни, відповідно до якого сторони провели обмін нерухомого майна, квартиру, за адресою: АДРЕСА_2 на будинок та земельну ділянку під будинком за адресою: АДРЕСА_1 з доплатою 10000 грн.

Дане майно позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 вважає особистою власністю, так як набуте з майна, яке їй подарували батьки ще до укладення шлюбу. Будь-яких покращень, добудов чи перебудов у будинку не проводилось. Стверджує, що вартість будинку становить 505363 грн., вартість земельної ділянки становить 50828 грн.. Що разом становить 556191 грн..

Також позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 зазначає, що у шлюбі сторони придбали два транспортні засоби, перший MITSUBISHI OUTLANDER, 2005 року випуску, зареєстрований на ім`я відповідача за зустрічним позовом, позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - 17.08.2019; другий FORD FOCUS 2013 року випуску, зареєстрований на ім`я позивача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 - 08.07.2020. Дане майно позивач вважає спільною власністю подружжя та таким, що підлягає поділу.

У відповідності до пунктів 22-24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням мі подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER, 2005 року випуску позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 оцінює у 303000 грн..

Транспортний засіб FORD FOCUS 2013 року випуску позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 оцінює у 303000 грн..

На думку позивача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 поділу підлягає рівноцінне майно, яке знаходиться у володінні і користуванні сторін. Саме тому позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 , вважає за можливе здійснити поділ майна шляхом виділення кожній стороні окремого транспортного засобу, який уже за сторонами зареєстрований.

Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокат Аль-Атті І.В. подала відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просила зустрічний позов поданий представником ОСОБА_2 адвокатом Константіновою Т.М. залишити без розгляду. Обґрунтовуючи це тим, що позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 зустрічний позов подала з порушенням строків на його подання, а саме: ухвалою від 14.08.2023, було відкрито провадження у справі №697/1688/23. Відповідно до розписки, що наявна у матеріалах даної справи, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 отримала копію ухвали про відкриття провадження 15.08.2023 (сторінка 40 матеріалів справи). 31.08.2023 адвокат Константінова Т.М. подала зустрічний позов у справі №697/1688/23. Адвокат Аль-Атті І.В. зазначає, що такий зустрічний позов подано з порушенням строку на його подачу, у зв`язку з тим, що останнім строком на думку представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) є 29.08.2023.Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Строк на подання відзиву на позовну заяву у справі №697/1688/23 становить 15 днів з моменту отримання ухвали від 14.08.2023 у вказаній справі. Таким чином, представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) подав зустрічний позов на 2 дні пізніше ніж встановлений чинним законодавством та ухвалою про відкриття провадження строк. Відповідно до ст. 120 ЦПК України, строки, в межах яких вичиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних, строків, залишаються без розгляду. Щодо оцінки автомобілів зазначає, що відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві навела свою особисту оцінку транспортних засобів, додавши знімки екрану з сайтів на яких продаються схожі автомобілі. Разом з тим, слід зазначити, що така оцінка не підлягає врахуванню у даній справі, оскільки ОСОБА_2 не додала жодних звітів щодо оцінки вказаних автомобілів. Щодо автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, зазначає, що ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві просить визнати спільною сумісною власністю автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 2005 року випуску д.н.з. НОМЕР_4 . Разом з тим, слід зазначити, що така позовна вимога не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01.07.2023 автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 2005 року випуску д.н.з. НОМЕР_5 було продано іншій особі. Таким чином, майно, про поділ якого заявлено у зустрічному позові є власністю іншої особи, яка не відноситься до подружжя, у зв`язку з чим такий поділ здійснити неможливо. Презумпція правомірності правочину встановлена законодавцем у ст. 204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Окрім того, відчужене спільне майно одним з подружжя не витребовується у добросовісного набувача (ВС/КЦС у справі № 755/20923/14-ц від 03.05.2018). Зазначає, що ОСОБА_2 не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при здійсненні правочину з купівлі-продажу автомобіля, сторони цього правочину діяли недобросовісно, не наведено факту недійсності вищезазначеного правочину а також, не надано суду доказів того, що у ОСОБА_2 була відсутня воля на укладення такого договору купівлі-продажу. У зв`язку з тим, що автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 2005 року випуску д.н.з. НОМЕР_4 , який в тому числі є предметом зустрічного позову, перебуває у власності іншої особи, яка не відноситься до подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та тим, що новий власник цього автомобіля є добросовісним набувачем, провадження у даній справі, на думку ОСОБА_1 підлягає закриттю в частині поділу автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER 2005 року випуску д.н.з. НОМЕР_4 .. Щодо договору міни зазначає, що ОСОБА_2 в зустрічній позовній заяві зазначила, що будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,0514 га., кадастровий номер №:01:010:0368, оціночною вартістю 505363 грн. та 50828 грн. відповідно разом 556191 грн. були обміняні на квартиру АДРЕСА_3 , оціночною вартістю 318978 грн., що також підтверджується доданою до матеріалів справи копією договору міни від 12.03.2019. Також, ОСОБА_2 зазначила, що обмін проводився з доплатою з її боку у розмірі 10000 грн., стверджує, що така інформація не відповідає дійсності у зв`язку з наступним. Відповідно до договору міни, зокрема пункту 1 договору, передбачена компенсація від ОСОБА_2 у розмірі 10000 грн., проте відповідно до пункту 10 цього ж договору зазначено, що «Обмін проводиться без доплати». Таким чином, у вказаному договорі, пункт 1 та пункт 9 прямо суперечать один одному, що вказує на те, що у цьому договорі сторони не досягли згоди щодо істотних його умов, що є підставою для визнання такого договору недійним. Окрім того, зазначає, що при міні квартири ОСОБА_2 на будинок і земельну ділянку, компенсація становила не 10000 грн., а 8500 доларів США. Враховуючи нерівноцінність обміну, та різницю у вартості квартири і ділянки, що становить 237213 грн., що на момент укладання договору міни становила приблизно 8500 доларів США відповідно до курсу НБУ. Враховуючи те, що ОСОБА_1 вклав 118606 грн., як компенсацію при міні квартири на будинок і ділянку, він має право на частку власності в такому будинку і ділянці. Так, з урахуванням ціни будинку та земельної ділянки 556191 грн. та 118 606, 50 грн. вкладених коштів ОСОБА_1 , останній претендує на 21,3% в будинку та земельній ділянці. Таким чином, ОСОБА_1 претендує на 21/100 частку від будинку та 21/100 від земельної ділянки. Щодо витрат на професійну правову (правничу) допомогу зазначає, що вказані суми витрат на правничу допомогу є неспівмірними та не підлягають задоволенню. Сторона позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом повністю заперечує щодо задоволення вимоги про стягнення вказаних сум витрат на правову (правничу) допомогу.

Рух справи, процесуальні дії у справі та позиція учасників процесу.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04.08.2023 справу передано для розгляду судді Колісник Л.О. (а.с.26, т.1).

Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Колісник Л.О. від 08.08.2023 справу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.29, т.1).

14.08.2023 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Колісник Л.О. від 14.08.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.38-39., т.1).

31.08.2023через систему «Електронний суд» адвокатом Константіновою Т.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву (а.с.49-68, т.1).

05.10.2023 представником ОСОБА_1 адвокатом Аль-Атті І.В. подано заяву про відвід судді (а.с.67-72, т.1).

05.10.2023 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Колісник Л.О. відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Аль-Атті І.В. про відвід судді (а.с.83-84, т.1).

06.11.2023 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Колісник Л.О. заяву представника відповідача ОСОБА_5 про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним, задоволено та прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, до спільного розгляду з первісним і об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та присвоєно справі №697/1688/23, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с.91-93, т.1).

14.11.2023 представником ОСОБА_1 адвокатом Аль-Атті І.В. подано заяву про відвід судді (а.с.99-103, т. 1).

15.11.2023 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Колісник Л.О. заяву представника ОСОБА_1 адвоката Аль-Атті І.В. про відвід судді, задоволено, справу у порядку визначеному ст. 33 ЦПК України передано до канцелярії суду для повторного розподілу (а.с.105-107, т .1).

Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи від 16.11.2023, справу передано для розгляду судді Власовій Б.В. (а.с.116-117, т. 1).

17.11.2023 на електронну адресу суду від представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Аль-Атті І.В. направлено відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.155-188, т.1).

20.11.2023 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Власовою Б.В. справу прийнято до свого провадження (а.с.189-190, т. 1).

17.01.2024 представником позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокатом Аль-Аллі І.В. направлено заяву про зміну предмету позову (а.с.202-211, т.1).

Відповідно до п.2.3 підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, розпорядження Канівського міськрайонного суду Черкаської області №134 від 21.10.2024, у зв`язку з відпусткою для догляду за дитиною судді Власової Б.В., було проведено повторний автоматичний розподіл справи (а.с.212, т.1).

Згідно протоколу про повторний авторозподіл від 21.10.2024, справу передано для подальшого розгляду судді Деревенському І.І. (а.с.213-214, т. 1)

Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Деревенського І.І. від 24.10.2024 справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 11.11.2024, яке за клопотанням адвоката Констанітнової Т.М. було відкладено на 05.12.2024.

05.12.2024 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Деревенського І.І., заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Константінової Т.М. про витребування доказів задоволено та витребувано від ЦОП Канівської ДПІ ДПС у Черкаській області інформацію про доходи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за 2018-2019 роки, розгляд справи відкладено на 14.01.2025, яке у зв`язку з неявкою сторін було відкладено до 29.01.2025.

30.12.2024 на адресу суду від Головного Управління ДПС у Черкаській області. надійшли витребувані ухвалою суду від 05.12.2024 докази (а.с.249-255, т.1)

29.01.2025 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Деревенського І.І., заяву представника ОСОБА_1 адвоката Аль-Атті І.В. про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблини С.В. всі матеріали по нотаріальній справі по договору міни 336, від 12.03.2019 посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С.В. за яким було придбано житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:010:0368 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: договір міни, оцінки майна (Будинку та квартири) та земельної ділянки, згоди надані другим з подружжя на укладення угоди, квитанції про сплату податків і зборів, витяги, тощо, розгляд справи відкладено до 25.02.2025 (а.с.15-17, т.2).

18.02.2025 на адресу суду від приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблини С.В. надійшли витребувані ухвалою суду від 29.01.2025 матеріали (а.с.20-39, т.2).

25.02.2025 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Деревенського І.І. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 11.03.2025, яке було відкладено до 20.03.2025, яке в свою чергу за клопотанням адвоката Константінової Т.М. відкладено до 08.04.2025, яке також в подальшому було відкладено на 02.05.2025 та 06.06.2025.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Аль-Атті І.В..

Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом адвокат Аль-Атті І.В. у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням змін предмету позову підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених як і в позовній заяві та у заяві про зміну предмету позову, щодо вимог зустрічного позову просила залишити його без розгляду з підстав викладених у відзиві на зустрічний позов, зокрема посилалася, що зустрічний позов подано з порушенням строків його подачі, щодо спірного будинку зазначила, що він підлягає поділу у співвідношенні 79/100 та 21/100, оскільки за договором міни вартість квартири яка належала ОСОБА_2 була оцінена в 318978 грн., а вартість будинку та земельної ділянки разом становить 556 191 грн., решту суми яка складає 8500 доларів США було доплачено її довірителем, а не так як зазначено у договорі міни. Щодо автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, зазначає, що він був проданий, що підтверджується відповідним договором, крім того його поділ буде порушувати права третіх осіб, а саме добросовісного набувача, автомобіль марки FORD FOCUS підлягає поділу по частині кожному, крім того зазначила, що заявлені ОСОБА_2 судові витрати є неспівмірнити та такими, що не підлягають задоволенню. Також заявила клопотання про надання терміну для подачі доказів сплати правової допомоги протягом 5 днів після проголошення рішення, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, свої інтереси уповноважила представляти адвоката Константінову Т.М..

Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом адвокат Константінова Т.М., у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на те, що будинок та земельна ділянка були придбані за договором міни згідно якого ОСОБА_2 обміняла свою власну квартиру на будинок та доплатила власні кошти в сумі 10000 грн., також зазначила, що посилання ОСОБА_1 про те, що ним було доплачено 8500 доларів США є неправдивими. Зустрічний позов просила задовольнити в повному обсязі з підстав наведених в зустрічній позовній заяві. Просила автомобіль марки FORD FOCUS залишити за ОСОБА_6 , а автомобіль марки MITSUBISHI OUTLANDER залишити за ОСОБА_1 , так як їх вартість рівноцінна.. Також просила надати термін для подачі доказів сплати правової допомоги протягом 5 днів після проголошення рішення, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи.

Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що 09.08.2008 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.17, т. 1).

За час шлюбу у сторін народилися двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_6 від 09.06.2009 та серії НОМЕР_7 від 30.07.2015 (а.с.18-19, т.1).

За час перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне майно:

-житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (житловою площею 51,4 кв. м., загальною площею 83 кв. м., А-1, а1,а2 житловий будинок з прибудовами, надвірні споруди: Б-літня кухня, б-сарай, б2-сарай, В-гараж, №1-колонка питна, №2,4-огорожа, №3-хвіртка, І-вимощення);

-земельна ділянка (кадастровий номер :01:010:0368, площею 0,0514 га.), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-автомобіль марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску, загальний легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

-автомобіль марки MITSUBISHI OUTLANDER, 2005 року випуску, загальний легковий загальний універсал-В, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , що автомобіль марки MITSUBISHI OUTLANDER 2005 року випуску з 17.08.2019 року зареєстрований на ОСОБА_1 (а.с.54, т.1).

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 , що автомобіль марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску з 08.07.2020 року зареєстрований на ОСОБА_2 (а.с.55, т.1).

Щодо спірного житлового будинку та земельної ділянки суд зазначає наступне.

12.03.2019 між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 було укладено договір міни, який посвідчений приватним нотаріусом канівського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С.В., зареєстрований в реєстрі за №336 (далі - Договір міни) (а. с. 59-61, т.1).

Відповідно до умов даного Договору міни ОСОБА_2 здійснила обмін однокімнатної квартири АДРЕСА_4 , яка належала їй на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Канівського нотаріального округу Черкаської області Лагутінською Є.П., 11.07.2008, зареєстрованого за №3093, місцезнаходження квартири: АДРЕСА_5 , загальна площа 45,5 кв. м. з доплатою 10000 грн. на належні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 житловий будинок з прибудовами, який належить останнім на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Є.П., 23.04.2003, зареєстрованого за №1-496, місцезнаходження будинку: АДРЕСА_1 , загальна площа 83 кв. м. та земельну ділянку площею 0.0514 га., кадастровий номер №:01:010:0368, що належав останнім на підставі Державного акту, серії ЧР №114394.

Відповідно до п.3 Договору міни, загальна вартість майна: 1). Експертна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_4 , становить 318978 грн. відповідно до звіту при визначення вартості квартири, виданого ПП «Інформаційно-консультаційний центр», 27.02.2019; 2). Експертна (ринкова) вартість житлового будинку №16, становить 505363 грн. відповідно до звіту при визначення вартості квартири, виданого ПП «Інформаційно-консультаційний центр» 27.02.2019; 3). Експертна (ринкова) вартість земельної ділянки, становить 50828 грн. відповідно до звіту при визначення вартості квартири, виданого ПП «Інформаційно-консультаційний центр», 27.02.2019.

У пункті 9 Договору міни зазначено, що обмін проводиться без доплат.

Згідно витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №952 та 702 сформованих 01.08.2023, встановлено, що ОСОБА_2 на підставі Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С.В. 12.03.2019, належить житловий будинок загальною площею 83 кв. м. та земельна ділянка, площею 0.0514 га., кадастровий номер № :01:010:0368, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20-23, т.1).

Із висновків про вартість квартири, житлового будинку та земельної ділянки, зробленої під час складання договору міни, вбачається, що вартість квартири становить 318978 грн., житлового будинку 505363 грн., земельної ділянки 50828 грн. (а.с. 37-38).

Згідно з частиною першою статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, придбане в шлюбі за відплатним договором майно може бути визнане особистою приватною власністю одного з подружжя лише в тому випадку, якщо придбання цього майна відбулося виключно за особисті кошти одного з подружжя.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно дост.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст.71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За правилами ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові ВС від 12.06.2019 у справі №595/324/17 зазначено, що при вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті63, частиною першою статті 65 СК України. Аналогічна позиція наведена у постановах ВС від 05.09.2018 у справі №709/494/16-ц та від 20.05.2019 у справі №360/303/17-ц.

Згідно з пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

КЦС ВС у постанові від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) зазначив, що придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У постанові ВС України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та у постановах ВС від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц викладена наступна правова позиція: «Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

У п. 24 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» закріплено положення про те, що не належить до спільної сумісної власності, зокрема, майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Так, судом встановлено, що 09.08.2008 між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.07.2023 було розірвано.

За час шлюбу сторони на підставі Договору міни набули спірний житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,0514 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які зареєстровані на ОСОБА_2 .

Судом встановлено та не заперечується учасниками, що до укладення шлюбу у власності ОСОБА_2 , перебувала однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала останній на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом канівського міського нотаріального округу Черкаської області Лагутінською Л.П. та зареєстрованого в реєстрі № 3093 від 11.07.2008 (а.с.28, т. 2).

Дану однокімнатну квартиру вартістю 318978 грн. ОСОБА_2 обміняла на житловий будинок з господарськими спорудами вартістю 505363 грн. та земельну ділянку площею 0.0514 га., вартістю 50828 грн., що підтверджується Договором міни від 12.03.2019.

Отже, при набутті спірного житлового будинку та земельної ділянки була використана квартира, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_2 , на підставі договору дарування, оціночна вартість якої складала 318978 грн..

Згідно п. 9 Договору міни обмін проводився без доплат.

Проте, із відзиву представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Аль-Атті І.В. на зустрічний позов вбачається, що даний житловий будинок та земельну ділянку сторони придбали із доплатою в розмірі 8500 доларів США.

Доказів того, що сторонами було здійснено доплату в розмірі 8500 доларів США суду не надано, суд вважає, що в процесі розгляду справи не було доведено «поза розумним сумнівом» того, що саме 8500 доларів США були доплачені лише ОСОБА_1 .

Суд виходить із різниці вартості квартири, житлового будинку та земельної ділянки що були зазначені в Договорі міни, зокрема 237213 грн. ((505363 грн.+50828 грн.) 318978 грн.).

Отже, спірні житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка були набуті за Договором міни вартістю 556191 грн., з яких 318978 грн. особисті кошти ОСОБА_2 (вартість однокімнатної квартири, що належала останній до шлюбу), а решта коштів в сумі 237213 грн., суд вважає спільними коштами подружжя.

Таким чином, житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , слід визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з цим, визначаючи розмір частки кожного з подружжя суд виходить з наступного.

Як вже зазначалося вище, відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України справі №6-1447цс17 від 08.11.2017 зазначено, що визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Відтак, при визначенні часток у спільній власності подружжя, суд враховує те, що спірні житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка були набуті в період перебування їх у шлюбі частково за спільні кошти сторін в сумі 237213 грн. та частково за особисті кошти відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 (318978 грн.).

Отже, виходячи із наведеного, ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності слід відвести 79/100 житлового будинку та 79/100 земельної ділянки, а позивачу за первісним позовом, відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 21/100 від житлового будинку та 21/100 від земельної ділянки, виходячи з наступного розрахунку: 318978 грн. 58% від вартості житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, 237212 грн. 42% від вартості квартири, тобто 42% підлягає поділу між подружжям у рівних частках, тобто по 21% кожному.

Таким чином, частка у спірних житловому будинку та земельній ділянці ОСОБА_2 складає по 79/100 (58/100+21/100), а ОСОБА_1 по 21/100 частки.

Щодо спірного автомобіля марки MITSUBISHI OUTLANDER 2005 року випуску, суд зазначає наступне.

Спірний автомобіль придбано у період зареєстрованого шлюбу та проданий відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 в період перебування сторін у шлюбу, та є спільним майном подружжя, договір щодо продажу транспортного засобу MITSUBISHI OUTLANDER 2005 року випуску, укладено без згоди іншого подружжя.

Правочин щодо відчуження вказаного автомобіля виходить за межі дрібних побутових правочинів, тому потребував згоди позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , як другого із співвласників, та неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України, суперечить принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною і є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля відповідно до статей 203, 215 ЦК України, що відповідає правовому висновку, наведеному у поставі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 320/1897/14-2 (провадження №61-14353св20).

Заявлений позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту прав пов`язаний зі визнанням об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме в даному випадку визнання за ОСОБА_1 права власності на транспортний засіб марки MITSUBISHI OUTLANDER 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , який був відчужений одним із подружжя в період перебування сторін у шлюбі, та без відома та згоди іншого подружжя.

Конструкція статті 60 СК України, передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль: марки MITSUBISHI OUTLANDER 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , який є спільною сумісною власністю подружжя, було відчужено 01.07.2023 без згоди ОСОБА_2 , відповідно .

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Відступаючи від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі №201/14044/16-ц, провадження №61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

У разі коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Крім того, суд звертає увагу, на те що вартість спірного автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER 2005 року випуску позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 , визначено самостійно, шляхом додавання знімків екрану з сайтів на яких продаються аналогічні транспортні засоби.

Суд, не приймає розрахунок вартості зазначений ОСОБА_2 , оскільки вона не є суб`єктом оціночної діяльності.

З копії договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01.07.2023 вбачається, що відповідно до п.3.1 даного договору, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 1000 грн. (а.с.180-181).

Суд звертає, увагу, що матеріали справи не містять відомостей про оскарження даного договору іншим співвласником.

Також, суд звертає увагу на те, що при визнанні за ОСОБА_1 права власності на спірний транспортний засіб порушаться права третіх осіб, а також відчужене спільне майно не витребовувалося у добросовісного набувача, що узгоджується з правовим висновком зазначеним у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №755/20923/14-ц.

Установивши, що спірний автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя, відчужено в період шлюбу, те що матеріали справи не містять кваліфікованого висновку щодо визначення вартості майна, а вартість транспортного засобу вказана в договорі-купівлі продажу транспортного засобу від 01.07.2023 є занадто заниженою (формальною) та те, що даний договір не оскаржений іншим співвласником, суд дійшов висновку що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на транспортний засіб марки MITSUBISHI OUTLANDER 2005 року випуску не підлягають задоволенню.

Щодо спірного автомобіля марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1, ч.3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що спірний транспортний засіб марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску, було придбано за час перебування сторонами у шлюбі, а саме:08.07.2020.

Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно (постанова Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у цивільній справі N 318/1863/17).

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При вирішенні питання про поділ спірного транспортного засобу, суд застосовує норми які зазначені в ст. ст. 60, 61. 69-72 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України.

Частина друга статті 372 ЦК України та частина 1 статті 70 СК України встановлює презумпцію рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності.

Отже, оскільки вартість транспортного засобу марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску не встановлена та сторонами не погоджено визначення вартості спірного транспортного засобу, а сторонами не заявлено вимоги про компенсацію вартості транспортного засобу, враховуючи, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, суд, вважає за необхідне здійснити поділ майна, у межах вимог, у спосіб, який зазначено позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 , а саме: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб, автомобіль марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску, загальний легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та визнати 1/2 (одну другу) частину транспортного засобу, автомобіль марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску, загальний легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на праві власності за ОСОБА_1 ; визнати 1/2 (одну другу) частину транспортного засобу, автомобіль марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску, загальний легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на праві власності за ОСОБА_2 .

Щодо тверджень представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Аль-Атті І.В., щодо пропуску подання зустрічного позову, суд зазначає наступне, що дане твердження не береться до уваги судом, оскільки дане питання вже вирішено ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Колісник О.О. від 06.11.2023.

Також суд, звертає увагу, що сторонами та їх представниками не заявлялися клопотання про виклик та допит свідків, також не було заявлено клопотань про призначення експертиз з метою визначення вартості спірного майна.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, та фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають до повного задоволення, а позовні вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню.

Родзподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 відповідно до платіжної інструкції №9 від 04.08.2023 (а.с.1) сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Оскільки вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1073,60 грн..

Враховуючи, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволені частково, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених його позовних вимог у сумі 354,28 грн..

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на те, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у виді різниці у сумі 719,32 грн., оскільки відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії 6ЧК №132016 від 05.05.2008 вбачається, що ОСОБА_2 , відноситься до осіб, які мають ІІІ групу інвалідності, тому не відноситься до осіб які мають пільги передбачені ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

06.06.2025 в судовому засіданні представником позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвокатом Аль-Атті І.В. та представником відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвокатом Константіновою Т.М. було заявлено усні клопотання про намір подати докази сплати правової допомоги протягом 5 днів після проголошення рішення, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, представнику позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвокату Аль-Атті І.В. та представнику відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 адвокату Константіновій Т.М. необхідно подати докази щодо розміру понесених сторонами судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2-4, 12, 13, 19, 23, 76-89, 137, 141, 263-268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (житловою площею 51,4 кв. м., загальною площею 83 кв. м., А-1, а1,а2 житловий будинок з прибудовами, надвірні споруди: Б-літня кухня, б-сарай, б2-сарай, В-гараж, №1-колонка питна, №2,4-огорожа, №3-хвіртка, І-вимощення) спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 21/100 частки житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 79/100 частки житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати земельну ділянку, площею 0, 514 га., кадастровий номер №:01:010:0368, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 21/100 частки земельної ділянки, площею 0,514 га., кадастровий номер №:01:010:0368, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 79/100 частки земельної ділянки, площею 0.514 га., кадастровий номер №:01:010:0368, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати транспортний засіб, автомобіль марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску, загальний легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частки транспортного засобу, автомобіля марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску, загальний легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частки транспортного засобу, автомобіля марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску, загальний легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Константінова Тетяна Миколаївна до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати транспортний засіб, автомобіль марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску, загальний легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частки транспортного засобу, автомобіля марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску, загальний легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частки транспортного засобу, автомобіля марки FOFD FOCUS, модель Se, 2013 року випуску, загальний легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У іншій частині вимог зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 719 (сімсот дев`ятнадцять) грн. 32 коп..

Представникам позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - адвокату Аль-Атті Ірині Василівні та представнику відповідача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвокату Константіновій Тетяні Миколаївні протягом п`яти днів після ухвалення рішення подати до суду докази щодо розміру понесених позивачем судових витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_11 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_12 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий І . І . Деревенський