КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

05 червня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 363/1703/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3969/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кулик С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, спричиненої збройною агресією Російської Федерації проти України, -

в с т а н о в и в :

В квітні 2024 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 120 000 000 грн., що на день заявлених позовних вимог у еквіваленті складає 3 058 899,01 доларів США або 2 824 207,22 євро (а.с. 1-14).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з держави Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди завданої збройною агресією проти України 5 000 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з держави Російської Федерації в особі Уряду Російської Федерації на користь держави судовий збір у розмірі 15 140 грн. (а.с. 156-161).

Не погодившись з рішенням районного суду, 04 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лупейко О.В. звернувся до суду з апеляційної скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 163-166).

05 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лупейко О.В. в системі Електронний суд в ЄСІТС подав до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи пославшись на відпустку ОСОБА_1 (а.с. 177-180).

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні докази належного сповіщення відповідача про розгляд справи апеляційним судом, а відтак суд апеляційної інстанції дійшов висновку про вжиття передбачених законодавством заходів щодо належного повідомлення відповідача у справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем у справі є Російська Федерація в особі Уряду Російської Федерації.

На підставі принципу суверенної рівності держав, закріпленого у п. 1 ст. 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй, держави є рівними між собою і жодна з них без її згоди не підсудна судам іншої. Згідно з Віденською конвенцією про дипломатичні зносини 1961 року, стороною якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представників і консульських установ застосовується судовий імунітет. Така ж позиція висловлена у п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2014 року № 13 «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя».

У справах з іноземним елементом щодо приватноправових відносин, одним із учасників яких є іноземні держави, акредитовані в Україні дипломатичні представники іноземних держав та в інших випадках, передбачених законами України і міжнародними договорами України, застосовується судовий імунітет.

Пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України (частина перша статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Згідно зі ст. 1 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року, що ратифікована Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2052-ІІІ, вона застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Відповідно до статті 8 Конвенції, кожна Договірна Держава може здійснювати вручення судових документів особам, які перебувають за кордоном, без застосування будь-якого примусу безпосередньо за допомогою своїх дипломатичних або консульських агентів.

Згідно до статті 9 Конвенції, кожна Договірна Держава може крім того використовувати консульські канали для передачі документів, які підлягають врученню, тим органам іншої Договірної Держави, які визначені останньою з цією метою. Кожна Держава може, якщо цього вимагають надзвичайні обставини, використовувати з цією ж метою дипломатичні канали.

Відповідно до статті 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що:

a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території;

b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або

за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією

Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови:

a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією;

b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше

шість місяців;

c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 498 ЦПК України, доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

ДП «Укрпошта» не приймає до відправлення та повертає поштові відправлення суду, які адресовані учаснику справи місцезнаходження якого на території РФ. Вказане свідчить про наявність надзвичайних обставин (ст. 9 Конвенції) та існування потреби в передачі судових документів для вручення за кордономвідповідачеві безпосередньо за допомогою своїх дипломатичних або консульських агентів (ст.ст. 1, 8 Конвенції).

Вказана Конвенція є чинною на час розгляду справи судом першої інстанції та апеляційним судом, а відтак підлягає застосуванню у цій справі.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, Європейським судом з прав людини неодноразово наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне направити судове доручення до Міністерства юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами, в тому числі інших країн, компетентним органам Російської Федерації - щодо вручення Уряду Російської Федерації копії рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року, копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів, ухвали Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року про відкриття апеляційного провадження, судове повідомлення.

Керуючись п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2014 року № 13 «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя», ст. 1 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року, ратифікованої Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2052-ІІІ, ст. 498 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Направити судове доручення до Міністерства юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами, в тому числі інших країн, компетентним органам Російської Федерації - щодо вручення Уряду Російської Федерації копії рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року, копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів, ухвали Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року про відкриття апеляційного провадження, судове повідомлення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Київського апеляційного суду Б.Б.Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова