Дата документу 16.06.2025Справа № 643/8372/20
Провадження № 2/554/266/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Титаренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 27.05.2020 року звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом до Харківської міської ради про:

встановлення факту родинних відносин, а саме факту того, що ОСОБА_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідним братом ОСОБА_3 , що є підставою для вчинення нотаріальної дії Третьою Харківською міською Державною нотаріальною конторою видачі свідоцтва про право на спадщину за спадковою справою № 63497328 від 14.12.2018 року;

визнання права власності на нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру загальною площею 32,4 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 (спадкова справа № 63497328 від 14.12.2018 року).

В обґрунтування позову вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який є його двоюрідним братом. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки інші двоюрідні та троюрідні брати і сестри не претендували на спадщину, він у грудні 2018 року звернувся до Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом була заведена спадкова справа № 63497328. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, так як у копії актового запису про народження матері померлого ОСОБА_4 ОСОБА_5 зазначено її батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а у копії актового запису про народження його батька, ОСОБА_8 , вказано, що його батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Тобто розбіжності виникли через різне написання імен українською та російською мовами, хоча мати померлого та його батько були рідними братом та сестрою. Крім того, згідно запису з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 і її прізвище стало « ОСОБА_12 ». Тобто матір`ю ОСОБА_4 є саме ОСОБА_13 . Нотаріусом також зазначено, що при реєстрації шлюбу померлого ОСОБА_4 прізвище було « ОСОБА_14 », а при реєстрації народження померлого прізвище його батьків « ОСОБА_12 », що прямо не підтверджує, що ОСОБА_5 була його матір`ю. Однак, цей висновок суперечить наявним документам, оскільки прізвище « ОСОБА_12 » та « ОСОБА_12 » є одним прізвищем, але викладеним різними мовами. Отже, померлий ОСОБА_4 був його двоюрідним братом. У 1951 році ОСОБА_15 подарував належну йому частину домоволодіння своєму племіннику ОСОБА_8 . У 1955 році ОСОБА_8 подарував належну йому частину домоволодіння своєму батькові ОСОБА_16 . У 1960 році ОСОБА_16 подарував належну йому частину домоволодіння своїм дітям ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в рівних частках кожному. З огляду на те, що заповіт померлим не складався, а спадкування відбувається за законом, а також те, що він був єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, а нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 03 червня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Від відповідача Харківської міської ради до суду надійшов відзив на позов, в якому вказано, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт родинних відносин між ним та спадкодавцем. Позивачем надано Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть на ОСОБА_4 , Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження ОСОБА_4 , копію запису про народження ОСОБА_8 та копію запису про народження ОСОБА_5 . Однак свого свідоцтва про народження позивач не надав. Поховання ОСОБА_4 здійснювалося за рахунок коштів бюджету міста Харкова. Щодо визнання права власності на спадкове майно, то визнання цього права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити, є копії спадкової справи. Суду необхідно визначитися не лише із наявністю родинних відносин та ступенем спорідненості, а і встановити чи є умови та підстави, передбачені нормами спадкового права, для одержання права на спадкування. Прохав відмовити у задоволенні позову.

Від позивача ОСОБА_3 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що саме через технічні неточності пов`язані із різним написання однакових імен та по батькові російською та українською мовами у записах про народження матері померлого та батька позивача виникла необхідність у встановленні факту родинних відносин. Щодо ненадання свідоцтва про його народження, то вказує, що він пред`явив достатньо доказів для підтвердження факту родинних відносин з ОСОБА_4 . Прохав позов задовольнити.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 02 лютого 2021 року витребувано у Третій Харківській міській Державній нотаріальній конторі копію спадкової справи № 63497328.

Згідно розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2002 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21 квітня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Савченко Л.І., на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою суду від 01 червня 2023 року витребувано з Центрального відділу ДРАЦС м.Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) докази по справі.

Ухвалою суду від 26 липня 2023 року витребувано з Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори докази по справі.

Ухвалою суду від 11 січня 2024 року витребувано з Сьомої Харківської міської нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України докази по справі.

Ухвалою суду від 05 березня 2024 року залучено до участі у справі в якості правонаступників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 07 травня 2024 року повторно витребувано у Третій Харківській міській нотаріальній конторі копію спадкової справи № 63497328.

Від представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_17 до суду надійшла заява про зміну предмета позову та повернення до стадії підготовчого провадження. Посилався на те, що позивач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцями, які прийняли спадщину після його смерті, є дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 . Ухвалою суду від 05.03.2024 року їх було залучено до участі у справі в якості правонаступників позивача. Враховуючи, що ОСОБА_3 просив визнати право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за ст. 1263 та ч.4 ст. 1266 ЦК України, а станом на дату смерті рішення по справі № 643/8372/20 не прийнято, тобто відповідне право переходить до його спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Отже, виникла необхідність у зміні предмета позову, тому позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прохають суд:

визнати право власності в порядку спадкування на на однокімнатну квартиру загальною площею 32,4 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та на на однокімнатну квартиру загальною площею 32,4 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року задоволено клопотання представника позивачів ОСОБА_17 про повернення до стадії підготовчого провадження. Прийнято заяву про зміну предмета позову, відкладено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 22 січня 2025 року закрито підготовче засідання.

Ухвалою суду від 18 березня 2025 року витребувано докази та інформацію по справі.

У судове засідання представник позивачів ОСОБА_17 не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (том 2 а.с.108-109).

Відповідач - Харківська міська рада, будучи належним чином повідомленою про дату, місце та час розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки в електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд», в судове засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомлено (том 2 а.с.118).

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, приходить до наступного висновку

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 08 вересня 2018 року складено актовий запис про смерть № 13288 Харківським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області ( том 1 а.с.212).

За життя ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_2 , яка належала йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВАМ № 241480 від 25 липня 2003 року, зареєстрованого у реєстрі за № 3-1121 (а.с.95-98). Також вказаний факт підтверджується Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.02.2019 року (а.с.42 том 1).

За заявою ОСОБА_3 від 14 грудня 2018 року відкрита спадкова справа № 323/2018 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . У заяві зазначає, що є двоюрідним братом ОСОБА_4 (том 1 а.с.207-245).

Із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54488952 від 14.12.2018 року слідує, що вказана інформація у Спадковому реєстрі щодо ОСОБА_4 відсутня (том 1 а.с.209).

Із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54489033 від 14.12.2018 слідує, що вказана інформація у Спадковому реєстрі щодо ОСОБА_4 відсутня (том 1 а.с.210).

Із відповіді КП «Жилкомсервіс» за вих.№ 1120/2/07-05 від 04.02.2019 року слідує, що ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 13.07.2005 року (том 1 а.с.229).

Із Інформаційної довідки № 12-0 від 17.12.2018 слідує, що за адресою АДРЕСА_1 відсутні відомості про зареєстрованих осіб (а.с.219 том 1).

Постановою державного нотаріуса Третьої харківської міської державної нотаріальної контори Лебедєвої Н.В. від 22 липня 2019 року відмовлено ОСОБА_3 , батько якого, а дядько спадкодавця, ОСОБА_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті гр. ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки надані заявником до нотаріальної контори документи не підтверджують його родинні відносини з померлим, тобто те, що він є його двоюрідним братом.

У постанові вказано, що заявник стверджує, що він є двоюрідним братом спадкодавця, але у документах, наданих спадкоємцем у копії актового запису про народження матері померлого, ОСОБА_5 , зазначено, що її батьками є ОСОБА_6 ( у імені вказана тільки перша літера, перша буква у по-батькові написана незрозуміло) та ОСОБА_9 (так зазначено у копії актового запису), а у копії актового запису про народження батька спадкоємця ОСОБА_8 , вказано, що його батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_18 (як зазначено у копії актового запису), тобто зазначені різні прізвища батьків вищевказаних осіб, також не повністю записані їх імена та по-батькові-наприклад, у копії актового запису про народження ОСОБА_5 незрозуміло, як вже було зазначено вище, яке ім`я її матері не повністю написано Ір. чи ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 чи т.і.), також у цій же копії актового запису у імені батька записана тільки літера «Т», оскільки у дитини було записане по-батькові « ОСОБА_23 », можна тільки здогадатися, що батько « ОСОБА_24 », та незрозуміло написане по-батькові її батька можна також здогадатися, що у його по-батькові ОСОБА_25 .перша літера «Е», як слід, не підтверджується, що мати померлого та батько спадкоємця були рідними братом та сестрою; також у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України зазначено, що батьками померлого є - ОСОБА_4 та ОСОБА_13 , але згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 і прізвище її стало « ОСОБА_14 », тобто при реєстрації шлюбу прізвище батьків померлого було « ОСОБА_14 », а при реєстрації народження спадкодавця прізвище його та батьків « ОСОБА_12 », тобто не підтверджується, що ОСОБА_5 була його матір`ю (том 1 а.с.35).

Судом також встановлено, що в ході розгляду справи позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , спадщину після його смерті прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заяв від інших спадкоємців про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходило, свідоцтв про право на спадщину не видавалося, що слідує із листа Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори № 76/01-16 від 09 лютого 2024 року (том 1 а.с.175).

У зв`язку з цим, ухвалою суду від 05 березня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були залучені до участі у справі в якості правонаступників позивача.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 125 СК України № 3 від 13 грудня 2018 року вбачається, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батько ОСОБА_11 , мати - ОСОБА_13 , державна реєстрація проведена відповідно до ст. 133 СК України (том 1 а.с.226).

Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 3 від 14 червня 2019 року слідує, що 30 серпня 1961 року уклали шлюб ОСОБА_11 та ОСОБА_13 (до шлюбу прізвище ( ОСОБА_26 ) (том 1 а.с.233).

Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 7 від 14 червня 2019 року слідує, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , батько- ОСОБА_8 , мати ОСОБА_27 (том 1 а.с.237-238).

Із Запису про народження № 4 від 11 січня 1925 року слідує, що батьками ОСОБА_5 є батько- ОСОБА_16 , мати- ОСОБА_28 (том 1 а.с.231).

Із Запису про народження № 48 від 04 листопада 1926 року слідує, що батьками ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , є ОСОБА_16 та ОСОБА_29 (том 1 а.с.236).

Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 2 від 22 липня 2019 року слідує, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , а/з № 16 (том 1 а.с.229).

Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 9 від 14 червня 2019 року слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_11 померла ОСОБА_5 , а/з № НОМЕР_1 (том 1 а.с.232).

Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 2 від 14 червня 2019 року слідує, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_12 , а/з 5525 від 07 червня 2004 року (том 1 а.с.239).

Із Архівної довідки від 12.12.2018 року за вих. № 01-29/3-2585, 2586 слідує, що в архівному фонді Бюро записів актів громадянського стану районних відділень Управління НКВС, УРСР по Миронівській сільській раді Золочівського району Харківської області за 1926 рік є запис від 04 листопада 1926 року (реєстраційний номер 48) про народження ІНФОРМАЦІЯ_13 « ОСОБА_8 » (так у документі), батьки якого: « ОСОБА_16 (так у документі), 26 років, українець, та « ОСОБА_30 » (так у документі), 22 років, українка (том 1 а.с.235).

Суд вважає, що факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а саме, що вони є двоюрідними братами, а розбіжності у актах цивільного стану про народження їхніх родичів сталися через скорочення імен та по батькові, а також довільним перекладом прізвища з російської на українську мову. Вказаний факт підтверджується, як вищезазначеними доказами, так і Випискою із сайту «Вся Україна» мешканці прізвище « ОСОБА_26 », яка свідчить про невірне схилення прізвища, Випискою із сайту «Подвиг народу» щодо місця проживання ОСОБА_31 , діда померлих, з якої слідує, що дід та батьки ОСОБА_32 та ОСОБА_3 народилися в одному населеному пункті : с.Миронівка, Золочевського району, Харківської області (37-40).

Відповідно до Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту ч.ч.1,2 ст. 1220 ЦК України слідує, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Згідно ч.4 ст. 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Враховуючи, що після смерті ОСОБА_4 відсутні спадкоємці першої та другої черги, спадкоємцем останнього є дядько ОСОБА_8 . Оскільки останній на час відкриття спадщини помер, то на підставі права представлення спадкоємцем після померлого ОСОБА_4 є ОСОБА_3 (син ОСОБА_8 , дядька ОСОБА_4 , та відповідно двоюрідний брат ОСОБА_4 ), який спадщину прийняв у встановленому законом порядку.

Проте, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, не встигши оформити за собою право власності на спадкове майно у судовому порядку( у зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через не підтвердження родинних відносин) (справа № 643/8372/20), до справи залучено в якості позивачів його спадкоємців дружину ОСОБА_1 та сина ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що ОСОБА_3 є спадкоємцем третьої черги за законом за правом представлення після смерті двоюрідного брата ОСОБА_4 , а так як за життя не встиг оформити право власності на спадкове майно, то його спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину після його смерті, мають обґрунтовані підстави для визнання за ними права власності в порядку спадкування на частку квартири АДРЕСА_2 кожен.

Суд відхиляє заперечення відповідача у відзиві на первісний позов щодо неможливості визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку, оскільки в ході розгляду справу було змінено предмет та підстави позову, у зв`язку із смертю позивача, а іншим способом аніж в судовому порядку визнати право власності на спадкове майно позивачі не мають можливості.

Доводи відповідача, що позивачем ОСОБА_3 не було надано свідоцтво про його народження, а тому родинні зв`язки із спадкодавцем не підтверджуються, судом спростовуються матеріалами справи, які містять повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 7 від 14 червня 2019 року ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьками якого є: батько- ОСОБА_8 , мати ОСОБА_27 .

Факт здійснення поховання ОСОБА_4 за рахунок коштів бюджету міста Харкова не спростовує права позивачів на отримання спадщини після смерті останнього, яке знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Розглядаючи позовні вимоги суду необхідно вирішити питання щодо належності та ефективності обраного позивачем способу захисту за цими вимогами.

Як випливає зі змісту статті 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19).

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Суд звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачами обрано належний спосіб захисту своїх порушених прав, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141,229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідним братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на частку однокімнатної квартири загальною площею 32,4 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на частку однокімнатної квартири загальною площею 32,4 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач Харківська міська рада, місце знаходження: 61003 м.Харків, м-н Конституції, 7, .

Суддя Л.І. Савченко