Справа № 462/1892/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючої судді

Гедз Б.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем 10 серпня 2019 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис № 2490; та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дітьми повноліття. Заявлені позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 10 серпня 2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що протягом останнього часу стосунки із відповідачем набули негативного характеру, внаслідок відсутності між ними взаєморозуміння та поваги часто виникають конфлікти та сварки. На даний час кожен з них проживає окремо, своїм життям та власними інтересами, відтак їхня сім`я фактично перестала існувати. Подальше спільне життя є неможливим, а збереження їхнього шлюбу суперечить її інтересам. Шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведуть, заперечує проти надання строку на примирення, розірвати шлюб із відповідачем. Крім того, вказує, що їхній малолітній син ОСОБА_3 проживає разом з нею, а тому просить суд також вирішити питання стягнення аліментів з відповідача на дитину. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача: АДРЕСА_1 рекомендованою поштовою кореспонденцією скеровувались до відома відповідача ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї, роз`яснено право відповідача, порядок та строки подання відзиву на позовну заяву, однак як вбачається із конверта, яким відповідачу скеровувалась судова кореспонденція, такий повернуто на адресу суду неврученим адресату із зазначенням причини невручення, згідно довідки АТ «Укрпошта», «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, відповідач, в силу п. 4 ч.8 ст.128, ч.9 ст.130 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про розгляд справи.

За умовами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 травня 2023 року у справі

№ 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

У визначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, відповідачем відзиву до суду не подано, про наявність поважних причин не подання відзиву у встановлений строк суду не повідомлено, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення також не поступала.

Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 462/7895/23, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як встановлено судом та підтверджено свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим 10 серпня 2019 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували 10 серпня 2019 року шлюб у Львівському міському відділі лержавної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис № 2490.

Прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу: ОСОБА_6 , прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 , виданого 12 лютого 2020 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін по справі народився син ОСОБА_3 .

Позивачка наполягає, що примирення між сторонами та збереження їхньої сім`ї неможливе, оскільки переконана, що їхня сім`я остаточно розпалась, а шлюб існує лише формально, а тому подальше його збереження суперечить її інтересам, тому просить позов задоволити, шлюб з відповідачем розірвати та при цьому не надавати строк для примирення, оскільки таке вже неможливе.

За наведеного, враховуючи фактичні взаємини подружжя, встановлені причини позову, беручи до уваги також категоричну позицію позивача щодо неможливості подальшого збереження шлюбу, суд приходить до переконання, що наведене свідчить про стійкий характер розладу у відносинах подружжя, який продовжується протягом тривалого часу, що призвело до втрати почуттів між ними та перспектив налагодження стосунків немає, відтак надалі їхнє спільне проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому їх шлюб слід розірвати.

Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Враховуючи, що позивачка висловила своє бажання після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище, то у відповідності до ст. 113 СК України, суд дійшов висновку, що після реєстрації розірвання шлюбу між сторонами позивачці слід відновити її дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 ».

При цьому, під час судового розгляду справи судом також встановлено, що малолітній син сторін по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за однією адресою проживання матері ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , що підтверджується витягами № 2025/003412367 та № 2025/003412360 з реєстру територіальної громади від 13.03.2025 щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч.1, 2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 СК України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі).

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положенням ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому, ч. 5 ст. 183 СК України передбачає, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом про стягнення аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею, просить стягувати із відповідача аліменти на сина у розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Враховуючи вищенаведене, керуючись принципом розумності, справедливості, рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини та беручи до уваги, що обов`язок утримувати дітей покладено на обох батьків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів також підставні та підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1 211,20 грн судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду із позовними вимогами про розірвання шлюбу та 1 211,20 грн судового збору на користь держави, з огляду на те, що за звернення до суду із позовом про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст. 12, 13, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, керуючись ст. 104, 105, 110, 112, 180-184, 185, 192 Сімейного кодексу УкраїниСімейного Кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладений 10 серпня 2019 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного теритоірального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний запис за № 2490.

Після розірвання шлюбу відновити ОСОБА_1 її дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 ».

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір на суму 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт:

№ НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання:

АДРЕСА_1 .

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Оригінал рішення у справі № 462/1892/25

Суддя: Б.М.Гедз