Справа № 703/1687/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Биченка І.Я.,

за участю

секретаря судового засідання Литвин Г.Т.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Кучми А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту спільного проживання сім`єю без шлюбу,

установив:

ОСОБА_1 звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Батьківщини від вибухової травми загинув ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Про його загибель вона отримала сповіщення, у якому її зазначено як дружину, оскільки таке розпорядження залишив сам ОСОБА_2 .

Заявниця стверджує, що з травня 2018 року по день смерті ОСОБА_2 вони проживали з ним спільно однією сім`єю як подружжя, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, який витрачали на потреби сім`ї, на придбання предметів побуту, поточні ремонти будинку та іншого майна, спільний відпочинок. Вони також разом несли всі витрати по утриманню майна, зокрема комунальні.

Проживали вони в АДРЕСА_1 . Спільних дітей у них не було, однак ОСОБА_2 опікувався та утримував її дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка уважала його своїм батьком. Він забезпечував дитину матеріально, брав участь у її вихованні та навчанні як власної дитини.

Після початку повномасштабної війни 07.03.2022 ОСОБА_2 було мобілізовано, а вже ІНФОРМАЦІЯ_5 він загинув.

Похованням чоловіка займалась вона, також вона отримала допомогу на встановлення пам`ятника від міської ради та організовувала поминальні обіди.

Після смерті ОСОБА_2 під час захисту Батьківщини виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, визначене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Однак, під час звернення до ІНФОРМАЦІЯ_6 їй повідомили, що вона не зможе отримати таку виплату, оскільки не перебувала із загиблим у зареєстрованому шлюбі.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила суд встановити факт її спільного проживання однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_2 з 01 травня 2018 року до дня смерті ОСОБА_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що встановити вказаний факт в іншому, аніж судовому порядку, неможливо.

Ухвалою від 02 квітня 2025 року суд відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи проводити в порядку окремого провадження та залучив до участі в справі заінтересованою особою Міністерство оборони України.

Ухвалою від 21 квітня 2025 року суд залучив до участі в справі як заінтересовану особу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання з`явились заявник ОСОБА_1 та представник Міністерства оборони України Кучма А.Г.

Заявник підтримала свою заяву у повному обсязі та просила її задовольнити. Пояснила, що батьків у ОСОБА_2 не має, оскільки матір його померла у 2020 році. Місце проживання ОСОБА_2 було зареєстроване в АДРЕСА_2 , однак фактично він проживав разом з нею по АДРЕСА_1 . Цей будинок належить її матері. Саме їй принесли сповіщення про загибель ОСОБА_2 , вона брала участь у його впізнанні, а також поховала його. За життя ОСОБА_2 працював у м. Буча охоронцем, де і проживав. Коли він не працював, то приїжджав жити до неї. Спільного майна вони не набули. До суду із цією заявою вона звернулась через три роки після загибелі ОСОБА_2 , оскільки тривалий час не проживала у м. Сміла, так як зареєструвала шлюб з іншим чоловіком.

Представник заінтересованої особи Міністерства оброни України вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 та пояснила, що у військово-облікових документах загиблий ОСОБА_2 не зазначив ОСОБА_1 як цивільну дружину, хоча зазвичай військові вказують про наявність у них цивільних дружин. Він також зазначив адресу свого проживання, яка не відповідає тій, про яку вказує заявниця. ОСОБА_1 не доведено факт спільного проживання з померлим, спільного ведення ними господарства, спільне майно у них відсутнє, дітей не має. ОСОБА_1 не довела також, що саме вона здійснила поховання ОСОБА_2 . А тому просила відмовити у задоволенні заяви.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог частин першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що 07 березня 2022 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу за загальною мобілізаціє, що підтверджується наявною в матеріалах справи повісткою на відправку.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.

Як вбачається із сповіщення сім`ї №17 від 22.04.2022 та довідки про причину смерті від ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 загинув під час виконання службових обов`язків, захищаючи свою Батьківщину, у зв`язку з вибуховою травмою.

Сповіщення про загибель військовослужбовця ОСОБА_2 було направлено ОСОБА_1 .

У своїй заяві заявниця ОСОБА_1 стверджує, що вона разом із померлим ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з 01 травня 2018 року по день його загибелі. При цьому, встановлення цього факту, як вказує заявниця, необхідно їй для реалізації її права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю чоловіка.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За приписами ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі Закон № 2011-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до ст. 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Суд зазначає, що для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України де визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. 3, 74 СК України).

Обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень п. 6 ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч. ч. 4, 5, ст. 22 «Про міліцію» та ч. 6 ст. 22 ЗУ «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти спільної присутності їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї.

Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27.02.2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11.12.2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24.01.2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08.12.2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21), та інших.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання сім`єю без шлюбу, ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог надала сповіщення сім`ї № 17 від 22.04.2022, виписане на її ім`я, заяву про виділення матеріальної допомоги на встановлення пам`ятника від 10.04.2022, реєстр виплат матеріальної допомоги на встановлення пам`ятників за квітень 2024 року, платіжну інструкцію від 17.04.2022 про отримання 50000 грн одноразової допомоги, довідку зі Смілянської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 від 22.01.2025 та дві довідки квартального комітету №24 від 20.04.2022 та 21.03.2025.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Однак надані позивачем докази не відповідають вказаним критерієм з огляду на наступне.

Так, згідно з довідками квартального комітету №24 від 20 квітня 2022 року та 21 березня 2025 року, виданими на ім`я ОСОБА_1 , вона з травня 2018 року постійно проживала та вела спільне господарство з ОСОБА_2 , 1977 року народження.

Суд наголошує на тому, що ОСОБА_1 просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 у період часу з 01 травня 2018 року до дня смерті ОСОБА_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, з наданих довідок не можливо встановити протягом якого періоду часу заявниця та ОСОБА_2 проживали разом та вели спільне господарство, оскільки вони містять інформацію лише про його початок травень 2018 року. Суд не вправі обґрунтовувати своє рішення припущенням, що період спільного проживання заявниці та ОСОБА_2 закінчився у зв`язку зі смертю останнього. У вказаних довідках не зазначено також адресу їх спільного проживання з урахуванням того, що за відомостями з витягу з реєстру територіальної громади від 19.07.2022 місце проживання заявниці зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , а місце проживання ОСОБА_2 було зареєстроване в АДРЕСА_3 , що підтверджується повісткою на відправку та даними з військово-облікових документів військовослужбовця.

В подальшому за клопотанням заявниці судом було допитано як свідка голову квартального комітету ОСОБА_4 , яка пояснила, що заявниця є її сусідкою. Зі слів ОСОБА_1 , а також зі слів сусідів їй відомо, що ОСОБА_5 проживала з ОСОБА_2 з травня 2018 року по день його мобілізації. Вказану інформацію вона отримала, коли видавала відповідну довідку у 2022 році за зверненням ОСОБА_1 . В 2025 році вона просто продублювала ту довідку, що видавала у 2022 році. Їй не відомо, чи купували разом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно чи речі домашнього вжитку.

Таким чином викладені у наданих заявницею довідках квартального комітету відомості суд ставить під сумнів, оскільки вони були встановлені головною квартального комітету в тому числі зі слів самої ОСОБА_1 , яка є зацікавленою особою у даній справі.

З наданої заявницею довідки Смілянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 від 22 січня 2025 року вбачається, що адміністрація цієї школи підтвердила, що ОСОБА_2 , перебуваючи у цивільному шлюбі з ОСОБА_1 , дійсно з 2020 по 2022 роки брав участь у вихованні доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Надаючи оцінку вказаному доказу зі сторони належності та достатності, суд зазначає, що викладені у цій довідці обставини не можуть бути достатніми без належних підтверджень іншими письмовими доказами. Зокрема, матеріали справи не містять доказів обізнаності указаної школи про факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цивільному шлюбі з урахуванням напрямку діяльності закладів освіти. Будь-яких доказів на підтвердження того, що малолітня ОСОБА_7 відвідує вказаний навчальний заклад, матеріали справи також не містять. Крім того, у цій довідці не зазначено яким чином ОСОБА_2 брав участь у вихованні малолітньої ОСОБА_7 та з яких джерел навчальному закладу відома вказана інформація.

Суд відхиляє як належні та достатні докази, що підтверджує викладені в заяві обставини, і подані ОСОБА_1 сповіщення сім`ї про загибель ОСОБА_8 , а також докази на підтвердження матеріальної допомоги на встановлення пам`ятника.

Так, сповіщення сім`ї про загибель військовослужбовця дійсно виписане на ім`я ОСОБА_1 . Проте, з наданих суду військово-облікових документів, зокрема, військового квитка та облікових карток до військового квитка, вбачається, що будь-яких даних щодо перебування у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_2 не вказав.

З наданих ОСОБА_1 заяви від 10 квітня 2024 року про виділення допомоги на встановлення пам`ятника, реєстру виплат матеріальної допомоги на встановлення пам`ятника за квітень 2024 року та платіжної інструкції №48 від 17 квітня 2024 року вбачається, що заявниці було виплачено 50000 грн. одноразової матеріальної допомоги.

Водночас суд зазначає, що сповіщення сім`ї про загибель військовослужбовця, яке адресоване заявниці, а також отримання нею матеріальної допомоги на встановлення пам`ятника, не можуть бути єдиною підставою для встановлення зазначених судом обставин без належних підтверджень іншими доказами.

Факт отримання сповіщення та матеріальної допомоги самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних сім`ї, не вказують на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались та мали місце, протягом указаного у заяві періоду часу, усталені відносини, які притаманні поняттю сім`я, а тому не є правовою підставою для задоволення заяви.

Окрім свідка ОСОБА_4 в ході розгляду справи за клопотанням заявниці було допитано як свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що заявниця є її дочкою. Вона разом із ОСОБА_2 проживали у неї по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 постійно працював у м. Бучі, де і проживав. У вільний від роботи час він приїжджав у м. Смілу, де жив 1-2 тижні на місяць. Разом з дочкою вони нічого спільного не купували, однак він допомагав їй грошима, привозив подарунки, забирав її внучку, відповідно дочку ОСОБА_5 , зі школи. Він також оплачував житлово-комунальні послуги за будинок, у якому вони проживали, зі свого телефону.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що заявниця їй знайома. Їй відомо, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_12 по АДРЕСА_1 . ОСОБА_13 допомагав їй (свідку) по господарству. З 2018 по 2022 роки вона була вдома у ОСОБА_5 близько 10 разів. Там жила ОСОБА_5 , її мати, дочка та ОСОБА_14 . ОСОБА_14 їздив постійно у інше місто на роботу, де жила його мати, яка хворіла. Однак постійно він жив з ОСОБА_5 , купував речі, зокрема дитині ОСОБА_5 від попереднього шлюбу.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що заявниця доводиться їй внучкою. Вона разом з ОСОБА_12 приїжджала до неї і допомагали їй по господарству. ОСОБА_15 представила їй своїм чоловіком. ОСОБА_14 постійно працював у м. Бучі, де проживав разом із матір`ю, яка хворіла. Він доглядав за своєю матір`ю. Однак ОСОБА_5 також за нею доглядала. ОСОБА_14 допомагав ОСОБА_5 утримувати матеріально та виховувати її дочку.

Суд звертає увагу на те, що метою встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 зазначила подальшу реалізацію права на отримання одноразової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 .

А тому, для заявниці, за її твердженням, має юридичне значення і тягне юридичний наслідок як встановлення факту спільного проживання, так і певний період часу, який закінчується загибеллю ОСОБА_2 .

Втім, джерелом обізнаності свідка ОСОБА_4 щодо обставин проживання заявниці та ОСОБА_2 була інформація, отримана нею від самої заявниці та її сусідів. Відповідно до ч. 2 ст.90 ЦПК України за відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Крім того, за показанням указаного свідка ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 до його мобілізації.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 є близькими родичами заявниці матір`ю та бабою, що виключає їх об`єктивність в межах наведеної справи.

Таким чином, єдиним свідком, що підтвердила факт спільного проживання заявниці і ОСОБА_2 є свідок ОСОБА_10 . Однак і вона будь-яких обставин щодо факту ведення спільного господарства, наявності спільного у них бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних сім`ї, суду не пояснила. Фактично її покази ґрунтуються на її ж оціночних судженнях щодо відносин між загиблим та заявницею.

Суд також ураховує, що за твердженням свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 загиблий ОСОБА_2 постійно працював і проживав у м. Буча разом з матір`ю, за якою здійснював догляд в силу її віку і наявних хвороб.

Сам факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних сім`ї, не може свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Таким чином показання одного свідка самі по собі не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16 (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16 (провадження № 61-44641св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16 (провадження № 61-42601св18), від 18 жовтня 2023 року у справі № 201/11673/20 (провадження № 61-10383св23).

Будь-яких інших доказів, з яких можна було б встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_16 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з травня 2018 року по квітень 2022 року, заявниця не надала та матеріали справи таких не містять і судом таких доказів здобуто не було.

Крім того, як уже зазначав суд, відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.

Пунктом восьмим статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

На виконання вимог Закону №2011-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Відповідно до пункту 5 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», може бути реалізовано протягом трьох років з дня виникнення такого права.

Згідно з повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_6 від 21 травня 2025 року ні ОСОБА_1 , ні будь-яка інша особа не звертались до цієї установи із заявами про отримання одноразової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_8 . Заявниця звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області меж ніж за місяць до закінчення встановленого законом трирічного строку, встановленого п.8 ст.16-1 Закону №2011-ХІІ і станом на день ухвалення судового рішення цей строк закінчився.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов.

А саме, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичний факт по своїй суті це передумова правовідносин, і встановлення його може бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження лише за умови, що він має юридичний характер, тобто відповідно до закону викликає юридичні наслідки, такі як виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій.

Суд зазначає, що можливість встановлення судом будь-якого юридичного факту, у тому числі і спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, законодавець пов`язує з настанням для заявника певних юридичних наслідків.

Заявниця посилається у своїй заяві на те, що встановлення заявленого нею юридичного факту їй необхідно для підтвердження права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 .

Водночас, будь-яких доказів того, що вона реалізувала своє право на отримання грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 шляхом звернення із відповідною заявою до уповноваженого органу, та що їй було відмовлено у цьому з підстав недоведеності факту спільного проживання, ОСОБА_1 суду не надала. Тобто, ОСОБА_1 не довела, що факт, який вона просить установити, є для неї юридично значимим.

Суд зазначає, що юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини, поділяються на юридично значимі та юридично байдужі, з якими право не пов`язує будь-яких юридичних наслідків.

Таким чином, не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі чи в силу будь-яких особливих властивостей, а в результаті визнання їх такими державою та закріплення у законі.

Ураховуючи наведене, а також те, що заявниця не довела обґрунтованості заявлених вимог належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 81, 259, 265, 293, 294, 315 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту спільного проживання сім`єю без шлюбу відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

заінтересована особа Міністерство оборони України, місце знаходження: м. Київ, проспект Повітряних Сил, 6, ;

заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя І.Я. Биченко