ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3239/25 Справа № 210/2678/24 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №210/2678/24 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 грудня 2024 року,

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що вона з 28.07.2003 р. по теперішній час працює на підприємстві Відповідача - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за професією машиніст конвеєра дробильної фабрики гірничого департаменту.

Протягом всього періоду її трудової діяльності на підприємстві Відповідача на своєму робочому місці вона піддавалася впливу таких шкідливих виробничих факторів, як: хімічні фактори: концентрація кремнію діоксиду кристалічного за вмісту в пилу від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму в 5,8 рази та складала 11,6 мг/м3 при нормативному значенні 2,0 мг/м3 відповідно до вимог «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.07.2020 №1596; важкість праці: величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками становило 69 480 кг/с при нормативному значенні до 42 000 кг/с; нахили тулуба (вимушені, більше 30°). кількість за зміну: 340 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів за зміну; шум: еквівалентний рівень шуму складає 90 дБА при ГДР 80 дБА; тривалість її роботи на підприємстві відповідача за професією машиніст конвеєра дробильної фабрики гірничого департаменту в умовах вказаних шкідливих факторів становить 20 років та 4 місяця.

Вказує, що в серпні 2022 року, за результатами періодичного медичного огляду її було визнано непридатною для роботи за професією машиніста конвеєру.

В серпні 2023 року за результатами чергового періодичного медичного огляду вона знов була визнана непридатною для роботи за професією машиніст конвеєра, що підтверджується медичною довідкою № 719 від 24.08.2023 р.

За вказаними медичними висновками, їй потрібно було переведення на іншу роботу, санаторно-курортне лікування, спеціалізовані лікарсько-профілактичні та про патологічні заходи, диспансерне спостереження та підтримуюча терапія тощо.

Замість забезпечення проведення щодо неї оздоровчих заходів, переведення її на легшу роботу, як це передбачено ст. 17 Закону України «Про охорону праці» та ст. 170 КЗпП України, відповідач з 22.09.2022 р. перевів її на простій, в якому вона перебуває до теперішнього часу. Будь-якої роботи з 22.09.2022 р. вона не виконує, а лише перебуває на підприємстві відповідно до встановленого графіку роботи, хоча в цей період могла б проходити оздоровчі заходи, як би відповідач організував їй їх проведення.

В період з 14.11.2023 р. по 28.11.2023 р. У позивача були виявлені такі захворювання, як: сидеросилікоз другої стадії (q/t, 2/3, em, pqp), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої стадії, група В. ЛН другого ступеня; ??радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7 з помірними статико- динамічними порушеннями хребта, м?язово-тонічним та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня); хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість справа другого ступеня (з легким зниженням слуху), зліва третього ступеня (з помірним зниженням слуху), які, згідно медичного висновку від 28.11.2023 р. № 1327, визнані професійними.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28.12.2023 р. форми П-4 причиною виникнення у неї професійних захворювань стало те, що працюючи машиністом конвеєру дробильної фабрики (на правах цеху) гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 28.07.2003, під час виконання нею трудових обов`язків на неї діяли шкідливі виробничі фактори такі як пил, важкість праці та шум, які й стали причинами виникнення у неї професійних захворювань.

За результатами огляду медико-соціальною експертною комісією (довідка МСЕК серії 12 ААГ N? 558495 від 25.04.2024 р.) їй була встановлена 3 (третя) група інвалідності безстроково, а за результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності встановлено втрату 65 % професійної працездатності, у тому числі: 40% - по радікулопатії, 15% - по сидеросилікозу та 10% по хронічній двобічній сенсоневральній (нейросенсорній) приглухуватості.

Показано: санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення. Протипоказано: важка фізична праці, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, робота в умовах виробничого пилу, шуму.

Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда №304 від 25.04.2024 р., їй встановлені обмеження до пересування та до трудової діяльності.

Зазначає, що через погіршення стану свого здоров`я внаслідок професійних захворювань виконувати звичайну для неї побутову роботу та допомагати матері стало значно складніше. Через задишку, кашель, болі у хребті та кінцівках, вона вимушена обмежувати фізичні навантаження у побуті, робити часті перерви в роботі по дому та на присадибній ділянці, що суттєво збільшує час їх виконання. Таким чином, їй доводиться докладати значних додаткових зусиль для організації свого життя у побуті та з догляду матір`ю похилого віку. До того ж, для підтримки стану свого здоров`я вона змушена виконували медичні рекомендації, проходити всілякі реабілітаційні процедури, систематично спостерігатися у лікаря, проходити медикаментозне лікування, витрачати час та кошти на придбання ліків та проходження курсів лікування та реабілітації, оскільки відповідач самоусунувся від забезпечення проведення оздоровчих заходів стосовно неї згідно медичних висновків та рекомендацій.

Поряд з цим, глибина її душевних страждань викликана, окрім вказаного, також безвідповідальною та недобросовісною поведінкою Відповідачів по відношенню до неї, оскільки вона тривалий час належним чином виконувала свої трудові обов`язки, забезпечуючи ціною власного здоров`я безперервну роботу на ввіреній мені дільниці та прибуток підприємства, яке в свою чергу не виконувало свій обов`язок по створенню безпечних умов праці, знехтувало та завдало шкоди її здоров`ю. Будучі обізнаним про наявні у мене професійні захворювання, Відповідач навіть не запропонував їй жодної допомоги у відновленні її здоров`я.

Наслідки для її здоров`я, їх незворотність, значна втрата працездатності та інвалідність, відсутність динаміки покращення її стану, негативні зміни у житті, неможливість відновлення стану, який вона мала до професійного захворювання, з урахуванням часу її роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, протиправної бездіяльності відповідача, постійний характер її страждань, як фізичних - перенесення постійних фізичних болей, так й душевних - обмеження можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних справах, необхідність витрачати час та кошти для підтримання стану свого здоров`я тощо внесли істотні вимушені зміни у її життя та її життєві стосунки, що потребує докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Просила суд стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання 520 000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що неповно враховано судом висновки Верховного Суду, викладені при вирішенні аналогічних справ, та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, просить рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача моральної шкоди, до суми, заявленої у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не оцінено всі докази у сукупності і неповно з`ясовані всі обставини, що мають суттєве значення для справи, зокрема, судом не взято до уваги стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, а також важкість виконуваної нею роботи.

Вважає, що визначений розмір моральної шкоди значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

В апеляційній скарзі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборон на проведення робіт у шкідливих умовах праці.

Зазначає, що позивач достеменно усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо пов`язані із використанням обладнання, машин та механізмів, все одно реалізувала своє право на працю саме в шкідливих умовах праці на протязі тривалого часу більше 20 років.

Тобто, позивач не лише знала про шкідливі умови, без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, але й свідомо продовжувала працювати на таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на ім`я ОСОБА_1 , вказано, що остання працює на підприємстві відповідача з 28.07.2003 року по теперішній час за професією машиніст конвеєра дробильної фабрики гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с. 11-14).

Медичним висновком ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 28.11.2023 р. № 1327 було встановлено, що наявні у ОСОБА_1 захворювання носять професійний характер (а.с. 31,32).

По факту професійного захворювання позивача було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28.12.2023 року, де в п. 17 вказано, що причиною виникнення захворювання у ОСОБА_1 постало те, що працюючи машиністом конвеєру дробильної фабрики (на правах цеху) гірничого департаменту ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» з 28.07.2003 ОСОБА_1 керувала конвеєрами, живильниками, перевантажувальними тічками, приводними станціями, перемикання руху конвеєрів. регулювання ступені їх завантаження. Регулювання хід стрічки на натяжних пристроях. Змащування роликів та привід, очищення стрічки, роликові опори, тічки від налипання руди. Ліквідування заторів в бункерах, змивання зливних каналів, очищення устаткування. Брала участь в дрібних ремонтах конвеєра. Здійснювала контроль за станом і справністю елементів гальм, відсутністю тічки масла в редукторах, наріву гальмівних шківів і колодок, електродвигунів. редукторів, підшипників. барабанів. Під час виконання своїх трудових обов`язків на ОСОБА_1 діяли шкідливі виробничі фактори такі як пил, важкість праці та шум.

В п. 18 Акту зазначена причина виникнення професійного захворювання: «Хімічні фактори: концентрація кремнію діоксиду кристалічного за вмісту в пилу від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму в 5,8 рази та складала 11,6 мг/м при нормативному значенні 2,0 мг/м відповідно до вимог «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров?я України від 14.07.2020 № 1596. Важкість праці: -величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками становило 69 480 кг/с при нормативному значенні до 42 000 кг/с:

??-нахили тулуба (вимушені, більше 30?), кількість за зміну: 340 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів за зміну.

Шум:

??-еквівалентний рівень шуму складає 90 дБА при ГДР 80 дБА.».

Відповідно до п. 20 Акту розслідування професійного захворювання від 28.12.2023 року, враховуючи стаж роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці та неодноразову зміну керівництва структурного підрозділу визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо. (а.с.33-35).

За результатами первинного огляду в МСЕК 25.04.2024 р. позивачу з 25.04.2024 року було визначено втрату 65% професійної працездатності, у тому числі: 40% - по радікулопатії, 15% - по сидеросилікозу та 10% по хронічній двобічній сенсоневральній (нейросенсорній) приглухуватості та встановлено III групу інвалідності безстроково, що підтверджено довідкою МСЕК серії 12 ААГ № 144351 від 25.04.2024 р. Показано: санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення. Протипоказано: важка фізична праці, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, робота в умовах виробничого пилу, шуму.(а.с. 37,38).

Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 304 від 25.04.2024 р., складеною МСЕК, позивачу встановлені обмеження до пересування та до трудової діяльності. (а.с. 38,39).

Згідно відомостей з медичної документації, що наявна в матеріалах справи вбачається, що позивачка неодноразово проходила лікування у зв`язку з професійними захворюваннями. (а.с. 20,21,24,28-30).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції враховував глибину фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягала стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 260 000 гривень, що буде домірним спричиненій позивачу шкоді та достатнім для її відшкодування.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим та розглянувши доводи апеляційних скарг виходить з наступного.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано і практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Під час виконання трудових обов`язків та враховуючи професійний маршрут на підприємстві на ОСОБА_1 діяли шкідливі виробничі фактори такі як вібрація, пил, шум, рівень яких, перевищував нормативні значення.

Згідно п. 18 зазначеного Акту причинами виникнення професійного захворювання є: хімічні фактори: концентрація кремнію діоксиду кристалічного за вмісту в пилу від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму в 5,8 рази та складала 11,6 мг/м при нормативному значенні 2,0 мг/м відповідно до вимог «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.07.2020 № 1596. Важкість праці: - величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками становило 69 480 кг/с при нормативному значенні до 42 000 кг/с: нахили тулуба (вимушені, більше 30?), кількість за зміну: 340 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів за зміну. Шум: еквівалентний рівень шуму складає 90 дБА при ГДР 80 дБА.

Отже, роботодавець ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

На думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги позивача про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є заниженим, не заслуговують на увагу, оскільки, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд першої інстанції в повній мірі врахував роз`яснення, наведені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає стягнення відшкодування в розмірі 260 000 гривень достатньою сатисфакцією за завдану позивачеві моральну шкоду.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом обставин справи та невірне застосування ним законодавства, яке регулює спірні правовідносини та повністю повторюють доводи відзиву на позовну заяву, які вже були взяті до уваги судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для скасування рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 грудня 2024 року немає, оскільки, воно відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 11 червня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста