Справа № 705/5796/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Орендарчука М.П., за участю секретаря Пізняк Т.В., за участі представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача Заболотнього В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Христинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Відповідача Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради № 63/05-02 від 23.09.2024 «Про припинення контракту з директором закладу загальної середньої освіти м. Умані від 25.06.2021 ОСОБА_2 », поновити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на посаді директора Уманського ліцею № 2 Уманської міської ради Черкаської області згідно умов контракту з директором закладу загальної середньої освіти м. Умані від 25 січня 2021 року, стягнути з Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради ідентифікаційний код юридичної особи 44308884 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 вересня 2024 року по день винесення судового рішення та стягнути з Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради ідентифікаційний код юридичної особи 44308884 на користь позивача судовий збір в розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Позов мотивований тим, що відповідно до наказу Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради № 63/05-02 від 23.09.2024 «Про припинення контракту з директором закладу загальної освіти м. Умані від 25.06.2021 року ОСОБА_2 » відповідачем прийнято рішення про припинення на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України з 24.09.2024 контракт з директором закладу загальної освіти м. Умані від 25.06.2021 року ОСОБА_2 , директором УЛ №2 Уманської міської ради, у зв`язку з невиконанням директором обов`язків, визначених контрактом та статутом закладу освіти, що є підставою для припинення контракту з ініціативи управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради до закінчення терміну дії, яка передбачена п.п. 5г п. 3 розділу 5 контракту та у п.п. 5в п. 3 розділу 5 контракту.

Зазначає, що його звільнення є безпідставним та незаконним, оскільки відбулося з підстав, що не передбачені трудовим контрактом, ним не було допущено жодного порушення законодавства щодо нарахування та виплати надбавок, ним не допускалось будь-якого невиконання Статуту та контракту. Позивач стверджує, що ефективно виконував свої обов`язки на посаді директора. Також позивач зазначає, що твердження відповідача про наявність обставин, які свідчать про порушення законодавства щодо нарахування та виплати надбавок, є припущеннями.

Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради у наданому суду відзиві вимоги позивача не визнав, посилаючись на їх безпідставність, та просив суд в задоволенні позову відмовити.

Відповідач зокрема зазначив, що позивач обіймав посаду директора УЛ№2 Уманської міської ради на підставі підписаного ним 25.06.2021 року контракту і добровільно погодився на його умови, якими передбачено спеціальні підстави його розірвання і обов`язок виконувати покладені на нього Статутом та контрактом.

Підпунктом 5г п. 3 розділу 5 контракту передбачено, що розірвання контракту відбувається у разі недотримання Директором трудового, фінансового та бюджетного законодавства. Натомість, позивач допустив порушення нарахування та виплату надбавок в розмірі 10% до окладу без проведеної ними роботи, яка визначена в положенні № 601. Відповідне порушення допущено, окрім інших також і позивачем. Дана обставина підтверджується актом ревізії від 14.06.2024 року проведеної Північним офісом Держаудитслужби в особі Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області, а тому відповідно до п.8 ч.1 ст.36 КЗпП контракт було розірвано.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, наведених у позовній заяві та у письмових поясненнях.

Представник відповідача Заболотній В.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог із мотивів, наведених у відзиві та письмових поясненнях, однак додав суду, що представник позивача намагався оскаржити акт ревізії від 14.06.2024 року проведену Північним офісом Держаудитслужби в особі Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області, однак у відкритті провадження позивачу було відмовлено.

Заслухавши пояснення представників позивача і представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У ст. 9 Конституції України закріплено, що чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII було ратифіковано Конвенцію Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, (далі - Конвенція).

Згідно зі ст. 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом п. 2 ст. 9 вказаної Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Постановою № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», Пленум Верховного Суду України звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Частинами першою та третьої статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Припинення трудового договору можливе на підставах, передбачених контрактом (пункт 8 статті 36 КЗпП України).

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника і додаткові підстави розірвання трудового договору (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 757/42262/15-ц).

У постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 171/1808/19 (провадження № 61-13465св21) вказано, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 (провадження № 61-157цс19), на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зазначено, що «звільнення працівника на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України з формулюванням причини - невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, - не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 757/7573/19-ц (провадження № 61-17998св20) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року в справі № 753/17776/19 (провадження № 14-163цс20) зроблено висновок, що «трудовий договір може бути припинено, а працівника звільнено з роботи лише з підстав і в порядку, визначених законодавством про працю». Вирішуючи справу про поновлення на роботі, суд повинен перевірити правові підстави звільнення і дотримання встановленої трудовим законодавством процедури припинення трудового договору, у тому числі встановити, чи уповноважений орган прийняв рішення про дострокове припинення трудових правовідносин. Оскільки контракт, як особлива форма трудового договору, за погодженням сторін врегульовує умови трудової діяльності працівника, при вирішенні зазначених питань підлягають урахуванню положення контракту, так як саме на таких умовах працівник погодився вступити у трудові правовідносини. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору».

При розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

За п. 8 ч. 1ст. 36 КЗпП України підстави, передбачені контрактом, є самостійною підставою припинення трудового договору (постанова Верховного суду України від 22 лютого 2017 року по справі № 6-86цс17).

У пунктах 13, 18 своєї Постанови №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника і додаткові підстави розірвання трудового договору (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 757/42262/15-ц).

Відповідно до Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43, основними завданнями Держаудитслужби є, зокрема забезпечення реалізації державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Результати ревізії викладаються в акті (стаття 4 названого Закону).

Захід державного фінансового контролю здійснюється відповідно до Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі - Порядок № 550).

Відповідно до Порядку №550, акт ревізії документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Виявлені допущені об`єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції органу державного фінансового контролю, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов`язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Отже, акт ревізії є документом, який фіксує факт проведення ревізії та її результати, а також порушення об`єктом контролю фінансової дисципліни у разі їх виявлення.

Актом ревізії від 14.06.2024 року проведений Північним офісом Держаудитслужби в особі Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради за період з 01.08.2021 по 31.12.2023, було встановлено, що було зайво нараховано доплати (збитків) за завідування кабінетами Уманського ліцею № 2 за період з 01.08.2021 по 31.12.2023, та які не було відшкодовано в сумі 122404,74 грн.

Також, згідно того ж акту ревізії було встановлене порушення, допущене позивачем, що полягало у недотриманні вимог п. 64 Інструкції № 102 у 2021 році, відповідно до якого на період відсутності вчителів початкових класів зайняття проводились не іншим вчителем початкових класів, а практичним психологом навчального закладу, що призвело до зайвого нарахування заробітної плати на суму 1623,76 грн., та як наслідок зайвого проведення нарахування ЄСВ в сумі 357, 23 грн., чим завдано державному бюджету матеріальної шкоди на загальну суму 1980,99 грн., а також поміж іншого допущено порушення нарахування та виплату надбавок в розмірі 10% до окладу без проведеної ними роботи, яка визначена в положенні №601.

Відповідне порушення допущено поміж інших директором ліцею №2 ОСОБА_2 .

Відповідно до умов Контракту від 25.06.2021, укладеного між позивачем та відповідачем, директор зобов`язаний, зокрема, здійснювати поточне (оперативне) керівництво закладом освіти, організовувати його освітню, господарську, соціально побутову та іншу діяльність.

Допущені в діяльності директора Уманського ліцею № 2 Уманської міської ради Черкаської області ОСОБА_2 виявлені спеціально уповноваженим контролюючим органом фінансового контролю.

Представник позивача намагався оскаржити акт ревізії від 14.06.2024 року проведеної Північним офісом Держаудитслужби в особі Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області, однак у відкритті провадження за його позовом було відмовлено.

Таким чином, акт ревізії від 14.06.2024 року Північним офісом Держаудитслужби в особі Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області є чинним.

Покликання позивача на те, що Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області не було зазначено вимогу щодо усунення виявлених порушень шляхом вжиття заходів у вигляді притягнення до матеріальної чи дисциплінарної відповідальності спростовуються Верховним Судом України у постанові від 22 лютого 2017 року у справі №757/42262/15-ц, у якій він вказував, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підстави, передбачені контрактом, є самостійною підставою припинення трудового договору, а його розірвання з підстав, визначених контрактом, які не містять ознак дисциплінарного стягнення, не є дисциплінарним стягненням.

Окрім того, суд зазначає, що надані позивачем письмові пояснення свідків жодним чином не спростовують встановлені порушення, які викладені в акті ревізії від 14.06.2024 року проведений Північним офісом Держаудитслужби в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради за період з 01.08.2021 по 31.12.2023.

За встановлених обставин у даній справі неналежне виконання обов`язків, які взяв на себе позивач, погоджуючись із умовами Контракту, зокрема, і щодо підстав його припинення доведено належним та допустимим доказом, яким є акт ревізії окремих питань фінансово господарської діяльності Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради за період з 01.08.2021 по 31.12.2023 від 14.06.2024 № 06-03-30/04, складений Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області, що не суперечить викладеним вище висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах.

Таким чином, спірний наказ Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради за період, яким припинено на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України з 24.09.2024 контракт із директором Уманського ліцею № 2 Уманської міської ради Черкаської області Яременком М.П. є законним та обґрунтованим, в якому зазначено конкретні та детальні умови, які позивачем порушено, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя Михайло ОРЕНДАРЧУК