КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3984/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А.М., повне рішення складено 02 жовтня 2024 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, визнання договорів недійсними, -

встановив:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення матеріальних збитків.

Вимоги позову мотивує тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

Зазначає, що у рахунки про сплату житлово-комунальних послуг ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА", яке уважає себе управителем зазначеного багатоквартирного будинку, починаючи з листопада 2019 року, почало включати послуги сервіс відеоспостереження, вартістю 50 гривень щомісяця.

Разом з цим, такі послуги не відносяться до житлово-комунальних послуг, позивачем не замовлялись, та фактично позивач ними не користується, а відповідач їх не надає.

Вищевказане підтверджується відсутністю письмового договору, укладеного між позивачем і відповідачем про надання послуги сервісу відеоспостереження, письмовими претензіями щодо ненадання послуги сервісу відеоспостереження від 21 жовтня 2020 року, 02 грудня 2020 року, 12 липня 2021 року та актами-претензіями від 22 жовтня 2020 року, 03 грудня 2020 року, 16 липня 2021 року.

Стверджує, що послуга сервіс відеоспостереження не відноситься до житлово-комунальних послуг, а витрати на неї не включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, отже підлягає до оплати виключно на підставі договору, укладеного між споживачем та виконавцем договору про сервіс відеоспостереження.

Зазначає, що станом на 06 серпня 2021 року позивачу неправомірно нараховано заборгованість у розмірі 1050 грн.

Вказує, що акти-претензії щодо послуги сервіс відеоспостереження направлені позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням, внаслідок чого позивач поніс витрати на оплату конвертів та поштових послуг у розмірі 141,00 гривень. Зазначені витрати відповідно до статті 22 ЦК України уважає збитками.

Просив суд:

- визнати незаконними дії ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" по нарахуванню ОСОБА_1 по о/рах № НОМЕР_1 за житлово-комунальні послуги квартири АДРЕСА_1 плати за послуги сервіс відеоспостереження у період з листопада 2019 року по липень 2021 року у сумі 1 050,00 гривень;

- зобов`язати ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" припинити дії по нарахуванню ОСОБА_1 заборгованості по о/рах №012520 за житлово-комунальні послуги квартири АДРЕСА_1 за послуги сервіс відеоспостереження у період з листопада 2019 року по липень 2021 року у сумі 1 050,00 гривень;

- зобов`язати ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" здійснити перерахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги з листопада 2019 року по серпень 2021 року по о/рах №012520 квартири АДРЕСА_1 .

20 липня 2022 року позивачем подано заяву про визнання недійсними правочинів (том 1 а.с.83-84). У поданій заяві просить суд:

- визнати недійсними договір №155 про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння у отриманні комунальних послуг від 23 серпня 2019 року та договір про компенсацію витрат від 23 серпня 2019 року, укладених між ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" та ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним договір №ДІ180619 про надання послуг з обслуговування незавершеного будівництвом житлового будинку від 18 червня 2019 року, укладений між ТОВ "ІНВЕСТДУБГАЛИЧИНА" та ТОВ "Фірма Інтергал" в межах розгляду цієї справи.

17 березня 2023 року ОСОБА_1 подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив суд прийняти заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив:

- визнати незаконними дії ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" по нарахуванню ОСОБА_1 , по о/рах № НОМЕР_1 за житлово-комунальні послуги квартири АДРЕСА_1 плати за послуги сервіс відеоспостереження у період з листопада 2019 року по липень 2021 року у сумі 1 050,00 гривень;

- зобов`язати ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" припинити дії по нарахуванню ОСОБА_1 заборгованості по о/рах №012520 за житлово-комунальні послуги квартири АДРЕСА_1 за послуги сервіс відеоспостереження у період з листопада 2019 року по липень 2021 року у сумі 1 050,00 гривень;

- зобов`язати ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" здійснити перерахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги з листопада 2019 року по серпень 2021 року по о/рах №012520 квартири АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки у сумі 141,00 гривень;

- визнати незаконними дії ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" щодо нерозгляду і ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року про припинення надання послуги сервіс відеоспостереження та повернення коштів за її сплату;

- зобов`язати ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" надати ОСОБА_1 відповідь на звернення від 16 березня 2020 року про припинення надання послуги сервіс відеоспостереження та повернення коштів за її сплату;

- стягнути з ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 15 000,00 гривень.

У задоволенні вищевказаної заяви ухвалою суду, занесеної до протоколу судового засідання, від 28 березня 2023 року відмовлено (а.с. 145 том 1), оскільки суд уважав, що подана заява не є заявою про збільшення позовних вимог, а є заявою про зміну підстав позову.

27 березня 2023 року ОСОБА_1 подано заяву про тимчасове вилучення доказів.

У судовому засіданні позивач відмовився від поданої заяви (том 1 а.с. 145)

03 квітня 2023 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову, у якій просить (том 1 а.с. 157):

визнати незаконними дії відповідача по нарахуванню по особовому рахунку № НОМЕР_1 плати за послуги сервісу відеоспостереження за період з листопада 2019 по липень 2021 у сумі 1 050 грн;

визнати незаконними дії відповідача щодо не розгляду і не надання відповіді на звернення позивача від 16 березня 2020 року про припинення надання послуги сервісу відеоспостереження та повернення коштів за її сплату;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги з листопада 2019 року по серпень 2021 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 ;

стягнути з ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" на користь позивача матеріальні збитки у розмірі 141,00 гривень.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 квітня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, прийнято та долучено заяву про зміну предмету позову (том 1 а.с. 162).

06 квітня 2023 року ОСОБА_1 подано заяву про зміну підстав позову, у якій просить врахувати її при ухваленні рішення.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року заяву позивача від 06 квітня 2023 року долучено до матеріалів справи.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» по нарахуванню ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 плати за послуги сервісу відеоспостереження за період з листопада 2019 по липень 2021 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Стягнуто з ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» на користь ОСОБА_1 11 292,84 гривень судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне дослідження та оцінку доказів, порушення норм процесуального права.

Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині визнання правочинів недійсними. Уважає неправильними висновки суду першої інстанції про те, що спірні договори є неукладеними між сторонами, отже в судовому порядку визнані недійсними не можуть бути.

Вказує, що неукладений і недійсний договір ? це різні правові явища і їх ототожнення є помилковим. Договір, щодо якого сторони не дійшли згоди в необхідній формі за всіма істотними умовами, є неукладеним, тобто неіснуючим, що виключає визнання його недійсним.

Суд першої інстанції не з`ясував чи користувався позивач житлово-комунальними послугами за спірними договорами і чи сплачував за них, а відповідач приймав платежі за такі послуги. Вказує, що договір № 155 про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння у отриманні комунальних послуг, а також Договір про компенсацію витрат від 23 серпня 2019 року містять усі необхідні реквізити, істотні умови, передбачені ЦК України, вони є укладеним, а отже, можуть бути оспорюваними.

Стверджує, що за обставинами цієї справи оспорювані договори до моменту визнання їх недійсними частково виконувалися сторонами, тобто були правовою підставою для отримання житлово-комунальних послуг.

Звертає увагу, що не можна уважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Вказує, що висновки суду щодо відмови у визнанні незаконними дій відповідача щодо не розгляду і ненадання відповіді на звернення позивача є такими, що суперечать матеріалам справи.

Зокрема, в матеріалах справи міститься копія заяви позивача про припинення надання послуги. Вказана заява містить відмітку у лівому верхньому куті про її отримання, дату та підпис.

Крім цього, посилається на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року у справі №756/11324/21, яким установлено, що 16 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" із заявою про припинення надання послуг із сервісу відеоспостереження.

Матеріали справи та позиція учасників справи свідчать про відсутність спору між сторонами щодо факту отримання ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» заяви ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року про припинення надання послуги «сервіс відеоспостереження» та повернення коштів за її сплату.

Не погоджуючись із висновками суду про відсутність підстав зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, вказує, що відповідно до пунктів 3-6 Порядку здійснення перерахунку вартості послуги з управління багатоквартирним будинком за період її ненадання, надання невідповідної якості перерахунок здійснюється, зокрема, у разі прийняття управителем рішення про задоволення вимог, викладених в акті-претензії споживача, або у разі, коли претензія споживача вважається відповідно до законодавства визнаною управителем.

Звертає увагу, що відповідач не здійснив перерахунок ані за актами-претензіями від 22 жовтня 2020 року, 03 грудня 2020 року, 16 липня 2021 року власника квартири АДРЕСА_3 зазначеного будинку ОСОБА_1 , ані за його заявою від 16 березня 2020 року про припинення надання послуги «сервіс відеоспостереження» та повернення коштів за її сплату.

Звертає увагу, що довідка про нарахування та сплату послуг за утримання житла і комунальних послуг, надана відповідачем, не є належним, допустимим та достовірним доказом, оскільки оформлена у порушення вимог Порядку здійснення перерахунку вартості послуги з управління багатоквартирним будинком за період її ненадання, надання невідповідної якості, оскільки не є рахунком на оплату послуги, у якому наводиться інформація про здійснення перерахунку.

Уважає помилкові висновки суду першої інстанції про те, що заявлені до стягнення 141 грн не є збитками у розумінні ЦК України.

Зазначає, що Акти-претензії від 22 жовтня 2020 року, 03 грудня 2020 року, претензія від 12 липня 2021 року щодо послуги «сервіс відеоспостереження» направленні позивачем на адресу відповідача рекомендованими листами, внаслідок чого позивач змушений нести витрати на оплату поштових конвертів та поштових послуг з пересилання таких листів, загальна вартість яких становить 141,00 грн.

Уважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають обставинам справи внаслідок порушення принципу змагальності, передбаченому статтею 12 ЦПК України, неправильного застосування норм матеріального права, а саме статей 22, 1166 ЦК України, статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пунктами 47-49 Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року № 712.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові №227/3760/19-ц від 26 жовтня 2022 року, №145/2047/16-ц від 16 червня 2020 року, №199/1917/19 від 10 березня 2021 року.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року в частині відмови у задоволенні вимог скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким:

- визнати недійсними договір №155 про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння у отриманні комунальних послуг від 23 серпня 2019 року та договір про компенсацію витрат від 23 червня 2019 року, укладених між ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" та ОСОБА_1 ;

- визнати незаконними дії ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" щодо нерозгляду і ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року про припинення надання послуги сервіс відеоспостереження та повернення коштів за її сплату;

- зобов`язати ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги з листопада 2019 року по серпень 2021 року по о/рах №012520 квартири АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в сумі 141,00 гривень.

В судовому засіданні 30 квітня 2025 року позивач доводи апеляційної скарги підтримав.

В подальшому в судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомляли.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року оскаржується в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсними Договору № 155 від 23 серпня 2019 року та договору про компенсацію витрат від 23 серпня 2019 року, визнання незаконними дії ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" щодо нерозгляду і ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року, зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та стягнення матеріальних збитків, отже в іншій частині не переглядається колегією суддів.

Установлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується даними договору купівлі-продажу квартири від 18 березня 2020 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №204624457 від 18 березня 2020 року (том 1 а.с. 5-7).

Відповідно до пункту 2.14 договору №155 від 23 серпня 2019 року про надання послуг з управління будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння у отриманні комунальних послуг споживач уповноважує управителя здійснювати укладання договорів з третіми особами (юридичними та фізичними особами) з метою забезпечення надання послуг з охорони території житлового будинку, обслуговування ліфтів (диспетчерських та ліфтових кабін), вивозу відходів, послуг служби охорони, технічного обслуговування систем контролю доступу (шлагбаума, ворота, системи відеоспостереження, домофони, утримання служби консьєржів тощо). Споживач щомісяця оплачує управителю вартість отриманих зазначених у цьому пунктів договору послуг, шляхом оплати до 20 числа місця, наступного за розрахунковим, виставленого управителем рахунку (41-47).

Відповідно до пункту 1.1 договору про компенсацію витрат від 23 серпня 2019 року користувач зобов`язується компенсувати витрат, пов`язані з обслуговуванням житлового будинку, які виникли внаслідок надання користувачу права доступу та тимчасового обмеженого користування приміщенням квартири відповідно до акту доступу та розподілу відповідальності.

Відповідно до пункту 2.1 підставою для здійснення користувачем компенсації витрат є рахунок, виставлений обслуговуючою компанією на підставі розрахунків витрат замовника будівництва та безпосередніх витрат обслуговуючої компанії, що підлягають оплаті за звітний період.

З даних звернення ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року убачається, що позивач вказав, що не визнає та відмовляється від послуги "сервіс відеоспостереження". Вимагав не вносити в рахунок на сплату житлово-комунальних послуг вартість послуги в подальшому та повернути раніше сплачені кошти з часу внесення (том 1 а.с. 13).

Згідно даних висновку експерта №СЕ-19/111-24/27107-ПЧ від 21 травня 2024 року убачається, що рукописні записи на 1-му аркуші у графі «Власник (Користувач) квартири», рукописні записи на 4-му аркуші в розділі 10 Юридичні адреси та реквізити Сторін в графі «Споживач» та підпис від імені ОСОБА_1 на 4 аркуші в графі «Споживач» у Договорі №155 про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння у отриманні комунальних послуг від 23 серпня 2019 року, укладеного між ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» та ОСОБА_1 , виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Рукописні записи на 1-му аркуші у графі «Громадянин», рукописні записи на 2-му аркуші в графі «Реквізити сторін Користувач» та підпис від імені ОСОБА_1 , у Договорі про компенсацію витрат від 23 серпня 2019 року, укладеного між ТОВ «ІНВЕСТБУДРАЛИЧИНА» та ОСОБА_1 , виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (том 2 а.с. 66).

Відмовивши у задоволенні позову в частині визнання недійсними Договору № 155 від 23 серпня 2019 року та договору про компенсацію витрат від 23 серпня 2019 року, суд першої інстанції зробив висновок, що спірні договори ОСОБА_1 не підписувались, підписи, що наявні у них виконані не позивачем, а іншою особою. Отже, суд зробив висновок, що відсутність підпису ОСОБА_1 у спірних договорах заперечує його волевиявлення щодо досягнення згоди з іншою стороною договору ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» з усіх істотних умов. Вказане свідчить про те, що Договір №155 про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння в отриманні житлово-комунальних послуг від 23 серпня 2019 року та Договір про компенсацію витрат від цієї ж дати є неукладеними (тобто такими, що не відбулись), оскільки відсутнє вираження волі однієї з його сторін.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з абзацом 1 частини 1, частин 2 та 3 статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

За положеннями статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац 1 частини 1 статті 216 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до абзацу 1 статті 638 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Тлумачення вищенаведених норм ЦК України свідчить, що обов`язковим елементом двостороннього правочину (в даному випадку купівлі-продажу) є дії його сторін щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто правочин не може бути визнаний таким, що відбувся, без цілеспрямованих дій його сторін, які є вираженням їх волевиявлення.

Отже, основним критерієм, за яким можна розмежувати укладені та неукладені правочини, є факт вираження сторонами правочину їх волевиявлення - зовнішньої об`єктивної форми виявлення волі особи, що проявляється у вчиненні цілеспрямованих дій з метою зміни цивільних правовідносин, що склалися на момент вчинення правочину.

Коли ж відсутній факт вираження волевиявлення стороною двостороннього правочину, можна говорити про відсутність обов`язкового суб`єкта цивільних правовідносин та, як наслідок, констатувати відсутність фактичної підстави для виникнення договірних правовідносин.

Тобто, на відміну від укладених правочинів, у цьому випадку не виникає самої можливості піддати юридичній оцінці об`єктивно відсутній юридичний факт (цілеспрямовану дію), існування якого було б зумовлено юридично значимим волевиявленням учасника цивільних правовідносин.

Натомість у випадку недійсності чи нікчемності правочину насамперед йдеться про юридичну кваліфікацію об`єктивно наявного та вираженого у певний спосіб волевиявлення суб`єкта права щодо виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин.

Таким чином, на відміну від неукладеного правочину, оспорюваний та нікчемний правочин є такими, що відбулися, а його сторони виразили своє волевиявлення на зміну цивільних правовідносин.

Як у частині 1 статті 215, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю на вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Подібні висновки застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17.

У справі, що переглядається колегією суддів, судом першої інстанції на підставі висновку експерта установлено, що підписи у відповідних графах виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Аналіз установлених обставин та наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ОСОБА_1 не виявлено волю на укладення договору про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння у отриманні комунальних послуг №155 від 23 серпня 2019 року та договору про компенсацію витрат від 23 серпня 2019 року.

Отже, судом першої інстанції правильно установлені фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин, суд надав належну оцінку доводам учасників справи та доказам, що містяться у справі та зробив правильний висновок про те, що такі договори є неукладеними.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що договір не можна уважати не укладеним після його повного чи часткового виконання колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 кошти за житлово-комунальні послуги сплачувались саме у зв`язку із укладенням вказаних договорів, рахунки на оплату таких даних не містять.

Відмовивши у задоволенні вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо нерозгляду і ненадання відповіді на звернення позивача від 16 березня 2020 року про припинення надання послуги сервісу відеоспостереження та повернення коштів за її сплату, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано належних, допустимих і достовірних доказів звернення до відповідача 16 березня 2020 року, оскільки запис у лівому верхньому куті звернення не містить даних про особу, що його отримала, її особисті дані, посаду, що дозволяло б суду констатувати, що ця особа є уповноваженою від ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» на отримання поштової кореспонденції.

При цьому, суд першої інстанції відхилив посилання на преюдиційність цього факту, встановленого рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року у справі №756/11324/21.

Колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині, оскільки преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і установлювались судом.

Із змісту рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року у справі №756/11324/21 убачається, що звернення позивача від 16 березня 2020 року про припинення надання послуги сервісу відеоспостереження та повернення коштів за її сплату не було предметом розгляду у цій справі, отже зазначення в рішенні суду про таке звернення само по собі не створює преюдицію, оскільки обставини цього звернення безпосередньо не досліджувались та не установлювались.

Відмовивши в задоволенні позову про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги з листопада 2019 року по серпень 2021 року, суд першої інстанції вказав, що 08 грудня 2022 року від відповідача надійшла довідка про нарахування та сплату послуг за утримання житла, з якої убачається, що в серпні 2022 року проведено коригування наданої послуги та вартість нарахованої вартості послуги відеоспостереження відкореговано до нуля. Суд також вказав, що загальний розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги не входить до предмету доказування у цій справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки згідно довідки, на яку послався суд, убачається, що з вересня 2022 року припинено нарахування за сервіс відеоспостереження, та в графі коригування проставлено «-1650».

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що відповідачем здійснено перерахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2019 року по серпень 2021 року матеріали справи не містять. Отже висновки суду в цій частині є помилковими.

Окрім того, відмовивши позивачу у стягненні матеріальних збитків у розмірі 141 грн, що складаються з вартості поштових конвертів та поштових послуг для направлення Акту-претензії від 22 жовтня 2020 року, 03 грудня 2020 року і претензії від 12 липня 2021 року щодо послуги сервісу відеоспостереження, суд установив, що ці витрати не можуть уважатись збитками у розумінні статті 22 ЦК України.

Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сплату вказаної суми не можна уважати збитками.

Разом з тим, суд не врахував, що згідно частини 3 статті 133 ЦПК України до судових витрат віднесено, зокрема, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (пункт 4).

Отже, вирішуючи питання, суд мав врахувати принцип «jura novit curia» та застосувати правильні норми права, незалежно від посилань позивача та стягнути 141 грн з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат, пов`язаних із вчиненням дій, необхідних для підготовки до розгляду справи.

Ураховуючи наведене, положення статті 376 ЦПК України, апеляційний суд робить висновок про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" здійснити перерахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги, а також про стягнення коштів та ухвалення в цій частині нового судового рішення про зобов`язання ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" здійснити перерахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги з листопада 2019 року по серпень 2021 року по о/рах № НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1 , а також стягнення з ТОВ "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 141,00 гривень.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" здійснити перерахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги, про стягнення коштів скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення такого змісту.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" здійснити перерахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги з листопада 2019 року по серпень 2021 року по о/рах №012520 квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 141,00 гривень.

В іншій оскарженій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 17 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова