Справа № 344/9935/25
Провадження № 2-о/344/314/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.,

секретаря Явецької Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною заявою в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 та встановити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 покласти на нього наступні обов`язки на строк 6 місяців: заборонити перебування в місці спільного проживання з постраждалими особами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання постраждалих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань менше 300 метрів до місця навчання постраждалих дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити спілкування з постраждалими дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 19.11.2009 року уклала шлюб з ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис № 1785 і видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського управління юстиції. Під час спільного проживання із заінтересованою особою у сторін народилося двоє доньок: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Сім`я проживає за адресою АДРЕСА_1 , у квартирі, яка є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 . Впродовж тривалого часу чоловік, ОСОБА_2 , систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство фізичного, економічного та психологічного характеру. В приступах агресії заінтересована особа дозволяла собі штовхати та шарпати заявницю, хапати руками за шию, намагаючись задушити. Акти насилля ОСОБА_2 супроводжуються нецензурними висловами в мою сторону та в сторону наших дітей, погрозами фізичної розправи. Вчинення таких протиправних дій ОСОБА_2 відносно мене часто відбувається у присутності наших дітей і є наслідком систематичного зловживанням останнім алкогольними напоями. ОСОБА_2 відключає електроенергію, неодноразово виганяв з помешкання. Він жодним чином не бере участі в утриманні доньок, а також житла, що позбавляє можливості користуватися відповідними послугами, надавати належний догляд та піклування дітям. За останній рік відносно кривдника складено два протоколи про адміністративне правопорушення за статтею 173-2 КУпАП. Рішеннями суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративні стягнення у виді штрафу. Проте, це аж ніяк не вплинуло на зміну поведінки чоловіка в позитивну сторону. 11.05.2025 року за місцем проживання ОСОБА_2 вкотре вчинив відносно неї насильство і працівниками поліції, які прибули за викликом, було складено тимчасовий заборонний припис стосовно кривдника серії AA № 642162 від 11.05.2025. Така поведінка ОСОБА_2 спричиняє фізичні та психологічні страждання, фактично унеможливлює проживання з ним в одній квартирі, адже таке проживання становить небезпеку для життя. Небажання чоловіка змінюватися, зловживання ним алкоголем ставить під загрозу існування сім`ї та можливість проживання дітей у щасливій родині. За наведених обставин заяву просила задовольнити.

Заявниця у судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву просила задовольнити.

Заінтересована особа в судове засідання 09.06.2025 року не прибув, про час та дату повідомлявся особисто під розписку, яка міститься у матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив. жодних заяв не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Сторони спільно проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 , дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

11 травня 2025 року щодо ОСОБА_2 видано заборонний припис.

Припис винесено працівниками Івано-Франківського РУП у зв`язку зі скоєнням домашнього насильства, а саме: 11 травня 2025 року близько 20.45 год. ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї дружини та йому заборонено було в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою, тобто ОСОБА_1 .

Як вбачається із єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_2 двічі притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, постанови від 02.12.2024 року та 07.11.2024 року.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа ОСОБА_2 .

На підставі досліджених доказів, а саме, звернень ОСОБА_1 , щодо вчинення домашнього насильства до правоохоронних органів, результатів вирішення таких звернень, досліджених доказів, які підтверджують факт застосування психологічного насильства, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними.

Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про необхідність покладення на заінтересовану особу обов`язків: заборонивши ОСОБА_2 перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися ближче 300 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ведення листування, телефонних переговорів (в тому числі надсилати смс повідомлення) з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Такі обов`язки слід покласти на термін 3 три місяці.

Що стосується видачі обмежувального припису щодо дітей, то в задоволенні цієї частини заяви слід відмовити, оскільки доказів того, що ОСОБА_2 здійснює домашнє насильство щодо дітей заявницею суду не надано.

В силу ч. 3ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 350-1, 350-6 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 терміном на три місяці, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:

заборонити ОСОБА_2 перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче 300 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися із нею.

заборонити ОСОБА_2 ведення листування, телефонних переговорів (в тому числі надсилати смс повідомлення) з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України).

Копії рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бабій О.М.