Справа № 203/4503/24
Провадження № 2/0203/181/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Кринюк М.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Державного підприємства «СЕТАМ», про визнання недійсними електронних торгів, витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 року у кримінальній справі №191/2932/18, який набрав законної сили 29.11.2019 року його було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.311 КК України та призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 23.12.2019 року на підставі вироку судом було видано виконавчий лист про конфіскацію на користь Держави всього майна, яке є власністю позивача. Виконавчий лист 13.01.2020 року надійшов для виконання до Шевченківського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції (реорганізованого в подальшому в Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)) та 14.01.2020 року державним виконавцем вказаного відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60966997.

25.01.2020 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В. та зареєстрованому в реєстрі за №110, позивач в порядку спадкування за заповітом після померлої бабусі ОСОБА_5 , набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 та в цей же день приватним нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності.

Постановою державного виконавця від 10.06.2020 року про арешт майна боржника на зазначену вище квартиру було накладено арешт, а постановою від 10.11.2020 року здійснено опис та накладено арешт на квартиру.

Не погоджуючись з вказаним постановами позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого листа у виконавчому провадженні №60966997 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/26390/23. Зазначена ухвала доставлена до електронного кабінету 13.10.2023 року. Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з 02.11.2022 року мав зареєстрований електронний кабінет в ЕСІТС. Таким чином, ухвала суду від 13.10.2023 року в цей день була отримана виконавчою службою. Проте, остання проігнорувала ухвалу та продовжила вчиняти заходу з примусового звернення стягнення в порядку конфіскації на арештоване майно позивача у виконавчому провадженні №60966997. Так, 14.11.2023 року відповідно до протоколу №599742 проведення електронного аукціону (торгів) відбулись торги (реєстраційний номер лоту №539019) з реалізації належної позивачу квартири АДРЕСА_1 , внаслідок яких переможцем було визначено ОСОБА_2 23.11.2023 року виконавчою службою було затверджено акт про проведені електронні торги у межах виконавчого провадження №60966997. Лише через півтора місяці після отримання ухвали суду про забезпечення позову та після остаточного відчуження майна всупереч вимог ухвали, 30.11.2023 року виконавчою службою було винесено постанову про зупинення вчинення дій у виконавчому провадженні.

01.12.2023 року на підставі акту про проведення електронні торги ОСОБА_2 провів державну реєстрацію права власності на квартиру.

В подальшому, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2024 року у справі №160/26390/23 та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.04.2024 року встановлено протиправність дій та рішень виконавчої служби у виконавчому провадженні №60966997 щодо квартири та підтверджено обставини відсутності законних підстав для використання виконавчою службою квартири у виконавчому провадженні. Таким чином, остання вибула з володіння позивача всупереч його волі, без законних підстав для цього, внаслідок протиправних дій та бездіяльності виконавчої служби, що призвело до позбавлення позивача права власності на квартиру.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсними електронні торги, що проведені ДП «СЕТАМ» по реєстраційному лоту №539019, з реалізації арештованого в рамках виконавчого провадження №60966997 майна квартири АДРЕСА_1 та витребувати у ОСОБА_2 вказану квартиру на користь позивача.

У наданому відзиві відповідач ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що реалізація квартири відбулась на підставі виконавчого листа, виданого на виконання вироку суду у кримінальній справі. Він набув право власності на квартиру на підставі протоколу про проведення електронних торгів та сплатив кошти за квартиру. На момент проведення електронних торгів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-які обтяження щодо квартири були відсутні. Про наявність ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2024 року у справі №160/26390/23 він не знав та не міг знати, правомірно очікував, що виконавча служба мала право розпоряджатись майном. Таким чином, квартира була набута ним у власність правомірно, він є добросовісним набувачем та остання не може бути витребувана у нього в силу ч.2 ст.388 ЦК України.

У відповіді на вказаний відзив представник позивача зазначив, що обізнаність чи необізнаність набувача не є предметом доказування, не впливає на підстави витребування та не підлягає дослідженню, адже в позові не зазначено про визнання набувача недобросовісним. Тому, його необізнаність про наявність ухвали суду про зупинення стягнення не впливає на підстави позову. Позивач не покладався на дії органів владних повноважень, адже не здійснював жодних активних дій, перебуваючи в стані обмеженої правосуб`єктності, на відміну від відповідача ОСОБА_2 , який вважав придбання майна на електронних торгах безпечним. Водночас, діями уповноваженої особи органу державної виконавчої служби, яка проігнорувала ухвалу суду про зупинення стягнення та продовжила дій з відчуження майна, безпечність електронних торгів була порушена, так само, як і право відповідача. Тому, сподівання останнього на безпечність електронних торгів можуть бути відновлені пред`явленням позову до виконавчої служби в порядку ст.ст.11734,1174 ЦК України. Позивач є чинним власником, незаконно позбавленим свого майна, а отже є таким, що захищається Першим протоколом Конвенції та перебуває під її охороною.

Представник Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у наданому відзиві посилався на те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником та має право володіння та користування майном з часу відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину є документом, що підтверджує право власності, а відсутність державної реєстрації не зумовлює позбавлення особи прав володіння та користування належним їй майном. Позивачу право власності на квартиру АДРЕСА_1 належало на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.01.2020 року у спадковій справі. Відкритій після ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, позивач набув право на спадщину 23.07.2019 року, тобто до дня набрання законної сили вироком суду у справі №191/2932/18, який набрав законної сили після винесення ухвали Дніпровським апеляційним судом 29.11.2019 року. У встановленому законом порядку позивач від спадщини не відмовлявся. Про існування ухвали суду від 13.10.2023 року про зупинення стягнення державному виконавцю Потапенко В.В., в провадженні якої перебуває виконавче провадження, стало відомо 29.11.2023 року з телефонної розмови з адвокатом Біленьким Д.В. 30.11.2023 року державним виконавцем було винесено постанову про зупинення виконавчих дій, але на момент зупинення складено акт про проведені електронні торги від 23.11.2023 року, який видано переможцю торгів ОСОБА_2 перевіркою вхідної кореспонденції АСВП та електронної пошти відділу встановлено, що ухвала суду від 13.10.2023 року до відділу не надходила.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська (після зміни найменування Центральний районний суд міста Дніпра) від 06.09.2024 року позовну заяву було залишено без руху.

Також ухвалою суду від 06.09.2024 року було задоволено заяву представника позивача та в порядку забезпечення позову накладено арешт на спірну квартиру.

Ухвалою суду від 10.09.2024 року, після усунення недоліків, позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суду від 07.11.2024 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено останню до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник виконавчої служби в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених ними в поданих відзивах.

ДП «СЕАТМ» явку свого представника не забезпечило, про причини неявки не повідомило, відзиву на позов не надало.

Заслухавши пояснення учасників, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 року у кримінальній справі №191/2932/18 ОСОБА_6 було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.311 КК України та призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно ухвали Дніпровського апеляційного суду від 29.11.2019 року, що внесена до ЄДРСР, відомостями якого суд має право користуватись при здійснення судочинства відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень», вирок суду від 20.30.2019 року було залишено без змін та, таким чином, останній 29.11.2019 року набрав законної сили.

На виконання вироку в частині конфіскації майна засудженого ОСОБА_6 23.12.2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист, який пред`явлено для примусового виконання до Шевченківського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції (реорганізованого в подальшому в Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)).

Також судом було видано довідку про відсутність протоколу опису майна засудженого в матеріалах кримінального провадження.

14.01.2020 року державним виконавцем вказаного відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60966997.

25.01.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №110, на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої бабусі ОСОБА_5 та в цей же день приватним нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності.

Постановою державного виконавця від 10.06.2020 року про арешт майна боржника на зазначену вище квартиру було накладено арешт, а постановою від 10.11.2020 року здійснено опис та арешт спірної квартири.

Не погоджуючись з вказаним постановами позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії (справа №160/26390/23).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 року було задоволено заяву позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого листа у виконавчому провадженні №60966997 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/26390/23.

Згідно листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду зазначена ухвала доставлена до електронного кабінету виконавчої служби 13.10.2023 року.

14.11.2023 року відповідно до протоколу №599742 проведення електронного аукціону (торгів) відбулись торги (реєстраційний номер лоту №539019) з реалізації належної позивачу квартири АДРЕСА_1 , внаслідок яких переможцем було визначено ОСОБА_2

23.11.2023 року виконавчою службою було затверджено акт про проведені електронні торги у межах виконавчого провадження №60966997.

01.12.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. на підставі виданого свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) від 01.12.2023 року здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на спірну квартиру.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2024 року у справі №160/26390/23 було частково задоволено позов ОСОБА_6 , визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця від 10.06.2020 року та від 10.11.2020 року про опис та арешт майна боржника щодо спірної квартири, а також зобов`язано виконавчу службу зняти арешт на квартиру у виконавчому провадженні №60966997.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.04.2024 року рішення суду від 12.01.2024 року було залишено без змін.

Частиною 1 ст.50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна є одним із видом додаткових покарань.

Згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Відповідно до ст.48 Кримінально-виконавчого кодексу України суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося.

Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.ч.1,2 ст.49 Кримінально-виконавчого кодексу України конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні.

Частинами 1 та 2 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.

Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно ч.1 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмі й статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно п.10 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі конфіскації.

Статтею 388 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно позовної заяви доводи позивача грунтуються на тому, що спірна квартира була набута ним у власність 25.01.2020 року, в день видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та проведення державної реєстрації права власності, тобто після винесення та набрання законної сили вироком суду у справі №191/2932/18, а тому квартира не підлягала конфіскації за цим вироком. Також позивач посилався на те, що реалізації квартири в рамках виконавчого провадження №60966997 була проведена за наявності ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2013 року у справі №160/26390/23, якою було зупинено стягнення на підставі виконавчого листа у виконавчому провадженні №60966997 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/26390/23. Крім того., зазначив, що рішенням апеляційного суду у справі №160/26390/23 в подальшому було визнано протиправними постанови державного виконавця від 10.06.2020 року та від 10.11.2020 року про опис та арешт майна боржника щодо спірної квартири, а також зобов`язано виконавчу службу зняти арешт на квартиру у виконавчому провадженні №60966997.

Зі змісту судових рішень у справі №160/26390/23 вбачається, що висновки суду щодо протиправності постанов державного виконавця про опис та арешт квартири грунтувались на тому, що спірна квартира була набута у власність позивачем 25.01.2020 року, в день проведення державної реєстрації права власності, тобто після винесення та набрання законної сили вироком суду у справі №191/2932/18, а тому квартира не підлягала конфіскації за цим вироком. Питання про конфіскацію квартири в порядку ст.ст.537,539 КПК України не вирішувалось.

Відповідно до ч.ч.4,5,7 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В чисельних постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 29.05.2024 року по справі №206/851/23, провадження №61-2308св24; від 22.03.2023 року по справі №463/6829/21-ц, провадження №61-12264св22, з огляду на положення ст.ст.1216,1220,1223,1268,1296,1297 ЦК України, зроблено висновок, що системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

Суд враховує, що призначення покарання, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, інші кримінально-правові наслідки діяння настають за результатами визнання судом особи винною або встановлення судом факту вчинення особою кримінально-караного діяння і застосовуються (настають) після набрання вироком законної сили.

Згідно наведених вище положень КК України та Кримінально-виконавчого кодексу України додаткове покарання у вигляді конфіскації майна застосовується до засудженої особи, статусу якої остання набуває після набрання вироком законної сили.

Спірна квартира набута позивачем в порядку спадкування за заповітом після бабусі ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, з огляду на наведені вище висновки Верховного Суду та положення ч.2 ст.1220, ч.3 ст.1223 ЦК України, спірна квартира набута позивачем у власність з часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто після оголошення вироку суду у справі №191/2932/18 (20.03.2019 року) та до набрання ним законної сили 29.11.2019 року.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що набута позивачем у власність квартира до набрання вироком законної сили, виявлена в подальшому державним виконавцем під час виконання виконавчого листа за цим вироком, підлягала конфіскації.

Також суд враховує, що в силу ч.2 ст.21 КПК України та ст.129-1 Конституції України вирок підлягав обов`язковому та безумовному виконанню. Передбачена Законом України «Про виконавче провадження» процедура опису та арешту майна боржника та передачі його на реалізацію державним виконавцем порушена не була.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі №367/2022/15-ц (провадження №14-376цс18) зроблено висновок про те, що ч.2 ст.388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто, на підставі ч.2 ст.388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 року у справі №908/976/19 (провадження №12-10гс21) зроблено висновок про те, що перша та найбільш важлива вимога ст.1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть. Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень ст.ст.387,388 ЦК України, так і положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном.

Суд враховує, що конфіскована за вироком суду квартира вибула з власності позивача з моменту набрання вироком законної сили.

Ознак недобросовісності набувача квартири відповідача ОСОБА_2 не встановлено, оскільки останній не був стороною у справі №160/26390/23 та стороною виконавчого провадження №60966997. Будь-які обтяження щодо квартири, крім накладених в рамках цього виконавчого провадження, в державних реєстрах були відсутні. Таким чином, відсутні обставини, які б свідчили про обізнаність відповідача про наявність будь-яких можливих законодавчих обмежень щодо реалізації спірної квартири на момент її оплатного придбання останнім на аукціоні.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними електронних торгів та витребування квартири у відповідача на користь позивача, в зв`язку із чим, в задоволенні позовних вимог останнього слід відмовити в повному обсязі.

Понесені позивачем по справі судові витрати покласти на останнього.

Керуючись ст.ст.21,50,52,59 КК України, ст.ст.48,49 Кримінально-виконавчого кодексу України, ст.ст.56,61, 62 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.328,330,3476,387,388 ЦК України, ст.ст.2,5,10-13,76-82,141, 211,223,258,259,263-268 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Державного підприємства «СЕТАМ», про визнання недійсними електронних торгів, витребування майна відмовити повністю.

Понесені позивачем по справі судові витрати покласти на останнього.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 червня 2025 року.

Суддя С.Ю.Казак